ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 червня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/246/25

Головуючий у першій інстанції Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1076/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС» (Приватне), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 241 200 грн страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника малолітньої дитини, 78 800 грн моральної шкоди, 15 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 листопада 2023 року близько 00 год. 05 хв у Житомирській обл., Житомирському р-н, с. Улашанівка на 199 км а/д автодороги «Київ-Чоп» відбулося ДТП, у якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок ДПТ ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці. За фактом ДТП внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України до ЄРДР за № 0000378. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (Приватне). Внаслідок загибелі ОСОБА_4 її малолітньому сину ОСОБА_2 завдано майнової та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на відшкодування за рахунок відповідача. Відповідача повідомлено про настання страхового випадку та здійснено звернення із заявами про виплату страхового відшкодування з наданням відповідних документів, проте АТ «СГ «ТАС» (Приватне) не здійснило виплату страхового відшкодування у строки, встановлені п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до АТ «СГ «ТАС» (Приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, до набрання законної сили вироком у кримінальному провадженні, внесеному 04 листопада 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 за ч. 2 ст. 286 КК України або його закриття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку районного суду про доцільність зупинення провадження у справі, оскільки відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Позивач зазначає, що неправомірність шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, презюмується незалежно від вини. Тож відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження щодо нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, страховиком особи, яка завдала шкоду.

Наголошує на тому, що невідповідність дати смерті ОСОБА_4 , зокрема, визначеної у свідоцтві про смерть 03 листопада 2023 року, а у витязі з ЄРДР 04 листопада 2023 року 00 год. 05 хв, на практиці трапляється часто. Якщо ДТП відбувається в період з 23 год. до 00 год. органами досудового розслідування відомості про обставини ДТП вносяться наступним днем. При цьому, за матеріалами кримінального провадження смерть потерпілої настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду скасувати, враховуюче наступне.

Дійшовши висновку про необхідність зупинення провадження у цій справі, районний суд вважав, що до набрання законної сили вироком у кримінальному провадженні, внесеному 04 листопада 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 за ч. 2 ст. 286 КК України або його закриття, неможливо встановити дійсні обставини цієї справи та завершити її розгляд ухваленням рішення по суті позовних вимог через наявну розбіжність в датах смерті потерпілої ОСОБА_4 , що зазначена у свідоцтві про смерть особи та експертному висновку.

Однак, з цим висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що у березні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся з позовом до АТ «СГ «ТАС» (Приватне), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 241 200 грн страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника малолітньої дитини, 78 800 грн моральної шкоди, 15 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилався на те, що 04 листопада 2023 року близько 00 год. 05 хв в Житомирській обл., Житомирському р-н, с. Улашанівка на 199 км а/д автодороги «Київ-Чоп» відбулося ДТП, у якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці. За фактом ДТП 04 листопада 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань матеріали про вчинення кримінального правопорушення № 0000378, передбаченого ст. 286 КК України. Внаслідок ДТП завдано майнової та моральної шкоди малолітньому сину потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування.

Мотивуючи рішення про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що згідно з витягом ЄРДР наїзд на пішохода, яка знаходилась у горизонтальному положенні на проїзній частині, здійснено 04 листопада 2023 року близько 00 год. 05 хв. Натомість, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2023 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, з копії висновку експерта № 911 від 17 лютого 2024 року вбачається, що смерть ОСОБА_4 могла настати в межах від 12 до 18 годин до часу дослідження трупа в морзі. З аналізу висновку експерта № 911 від 17 лютого 2024 року випливає, що смерть ОСОБА_4 могла настати у проміжок часу з 21 год. 00 хв 03 листопада 2023 року до 03 год. 00 хв 04 листопада 2023 року.

Районний суд дійшов висновку, що указані розбіжності (дата ДТП: 04 листопада 2023 року, дата смерті згідно зі свідоцтвом: ІНФОРМАЦІЯ_2 , можливі дати смерті згідно з експертизою: 03 листопада 2023 року та 04 листопада 2023 року) істотно впливають на встановлення дійсних обставин справи та не дозволяють суду закінчити її розгляд ухваленням рішення по суті позовних вимог.

Виходячи з того, що виключення цих розбіжностей можливе лише під час ухвалення вироку за результатами розгляду кримінальної справи, де буде надано оцінку як даті ДТП, так і часу смерті потерпілої, суд першої інстанції зупинив провадження у цій справі до набрання законної сили вироку у кримінальному провадженні, внесеному 04 листопада 2023 року до ЄРДР за № 0000378 за ч. 2 ст. 286 КК України або його закриття.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо хибності висновку суду першої інстанції про зупинення провадження, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний із встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце лише в тому разі, коли в цій, іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен ураховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце лише в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі (постанова Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року).

Правові висновки щодо необхідності зазначення обґрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи містяться у Постановах Верховного Суду у справі №308/5006/16-ц від 27 лютого 2019 та у справі № 1522/27468/12 від 07.11.2018.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 (провадження №61-5752сво21) вказано, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Матеріалами справи підтверджено, що триває досудове розслідування за № 0000378 за фактом того, що 04 листопада 2023 року близько 00 год. 05 хв на 199 а/д «Київ-Чоп» поблизу с. Улашанівка Житомирського району, водій автомобіля «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рухаючись в крайній правій смузі руху в напряму м. Рівного, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка знаходилась у горизонтальному положенні на проїзній частині, та внаслідок подій отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події (а.с. 9 зворот).

ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , просив стягнути з АТ «СГ «ТАС» (Приватне) відшкодування у зв`язку з втратою годувальника та моральну шкоду, пославшись на те, що страховик повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження з підстав документальних розбіжностей у часі смерті померлої ОСОБА_4 , залишив поза увагою те, що зазначене не стосується підстав заявлених у справі вимог (стягнення страхового відшкодування зі страховика), а також не свідчить про те, що викладені у цьому позові про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, обставини стосувалися не померлої ОСОБА_4 , а іншої особи. Тобто наявність наявних документальних розбіжностей щодо часу смерті ОСОБА_4 не перешкоджає встановленню та оцінці обставин (фактів), які є предметом судового розгляду.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні, внесеному 04 листопада 2023 року до ЄРДР за № 0000378 за ч. 2 ст. 286 КК України, або його закриття не виключає можливості суду на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді цієї справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що районний суд дійшов помилкового та передчасного висновку стосовно зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до АТ «СГ «ТАС» (Приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова