Справа №482/1409/24
Провадження № 22-ц/812/1059/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Носіковим І.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,,

відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідачів - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2025 року, ухвалені у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Сергієнком С.А., дата складання повного тексту не вказана, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він є рідним батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2020 року по справі № 482/2104/19 стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на його користь аліменти в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) з кожного.

На виконання рішення суду були відкриті два виконавчі провадження №61595706 щодо ОСОБА_3 та №61595498 щодо ОСОБА_5 , яке наразі завершено.

Зазначає. що з 2011 року він є пенсіонером та отримує пенсію за віком, тобто є непрацездатним. Розмір пенсії становить близько 3000 грн.

Вказує, що тривалий час він проживав в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 незаконно переоформила право власності на вказаний будинок на себе, тим самим, залишила його без житла. Переоформивши в порядку спадкування право власності на будинок, де він проживав, вона вигнала його з цього будинку. Він намагався оскаржити неправомірні дії в суді, але безрезультатно.

З 15 листопада 2013 року по 11 вересня 2018 року він проживав в будинку АДРЕСА_2 .

Але з 11 вересня 2018 року він не має постійного місця проживання, вимушений орендувати житло або жити у друзів. Вартість оренди житла в м. Нова Одеса є значною, порівняно з його маленькою пенсією.

Наразі у нього погіршився стан здоров`я. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11 квітня 2024 року у нього наявні хвороби: гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., ризик 3 ст., міокардіофіброз змішаного ґенезу, багато вузловий зоб II ст. Еутиреоз II ст. змішаного ґенезу (хвороба з`явилась десь 2-3 роки тому через те, що він все своє життя працював з хімікатами (здійснював обробку рослин хімікатами).

Його мізерної пенсії та аліментів не вистачає на оренду житла, сплату комунальних послуг, купівлю продуктів та ліків.

У свою чергу відповідачі є працездатними. Батьківських прав відносно своїх дітей він не позбавлявся.

Зазначає, що оскільки витрати на оренду житла, купівлю їжі та ліків перевищують його пенсію та аліменти, є всі підставі для зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру до 5000 грн. на місяць з кожного відповідача.

Багатовузловий зоб II ст. Еутиреоз II ст. змішаного ґенезу є тяжкою хворобою, яку потрібно лікувати вже зараз. Житла у нього немає.

Мінімальна вартість будинку в селі Новопетрівське складає не менше 200000 грн.

Враховуючи вказане, позивач також просив стягнути з відповідачів додаткові витрати у сумі 100000 грн. з кожного, одноразово.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив змінити спосіб стягнення аліментів, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі у розміру 5000 грн., щомісячно, з кожного відповідача та стягнути з відповідачів одноразово додаткові витрати у сумі 100000 грн. з кожного.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, які стосуються реальних чи потенційних витрат на лікування, яке він проводить або якого він потребує. Надані сторонами і досліджені судом докази, що стосуються сімейного і матеріального стану сторін, не дають підстав для висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів.

При вирішенні питання щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат суд першої інстанції, посилався на вищенаведені висновки суду, зокрема: 1) щодо неможливості оціночно визначити тяжкість хвороби позивача без підтвердження необхідних витрат на лікування (що має значення при визначенні розміру утримання як аліментів так і додаткових витрат), 2) щодо того що обставини непрацездатності і відсутності житла вже були предметом судового розгляду у іншій справі рішення в якій не оскаржувалося і набрало законної сили.

Крім того, системний аналіз норм СК України щодо стягнення додаткових витрат не дає підстав для висновку, що витрати на придбання житла можуть відноситися до додаткових витрат на утримання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його до апеляційного суду, та посилаючись на те що суд прийшов до невірних висновків щодо відсутності підстав для зміни способу стягнення аліментів та додаткових витрат, просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Так, на обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на вимоги викладені ним у позовній заяві.

Додатково посилався на неможливість подання підтверджуючих документів щодо його лікування у зв`язку із відсутністю коштів на лікування.

Крім того вказує, що відповідачка не зазначила, яку орендну плату за передану в оренду належної їй земельної ділянки сільськогосподарського призначення, отримує.

Щодо посилання суду про припинення стягнення аліменти зі свого сина вказував, що як можна стягувати аліменти, якщо син не працює і не сплачує аліменти.

Зазначив, що багатовузловий зоб II ст. Еутиреоз II ст. змішаного ґенезу є тяжкою хворобою, яку потрібно лікувати вже зараз. Житла в нього немає, а мінімальна вартість будинку в селі Новопетрівське складає не менше 200000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Бойченко Г.А., посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідач ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Бойченко Г.А., який також представляв інтереси відповідача ОСОБА_5 , апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2019 року, які видано повторно, свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 23 листопада 1991 року (т.1 а.с.4 зворот,54,91).

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, отримує пенсію, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 03 березня 2011 року, тобто є непрацездатною особою (т.1 а.с.8).

Відповідач ОСОБА_3 працює на посаді адміністратора відділу Центру надання адміністративних послуг Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, отримує заробітну плату (т.1 а.с.56).

Відповідач ОСОБА_5 працездатний, але офіційного місця роботи не має, доходів не отримує.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2020 року у справі №482/2104/19 з відповідачів на користь позивача стягнуто аліменти на його утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з кожного (т.1 а.с.10-12).

За інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Новоодеському районному відділу ДВС перебуває виконавче провадження №61595706 з примусового виконання виконавчого листа №482/2104/19 від 16 березня 2020 року, яке відкрито 19 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 (т. 1 а.с.7).

Також державним виконавцем цього відділу 19 березня 2020 року було відкрито виконавче провадження №61595498 з примусового виконання виконавчого листа №482/2104/19 від 16 березня 2020 року про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця від 04 березня 2021 року, виконавчий документ повернутий стягувачеві за його заявою (т.1 а.с.7,124,125).

Із довідки про доходи №61 від 25 липня 2024 року, вбачається, що за період з червня 2023 року по травень 2024 року включно, ОСОБА_3 сплачено аліменти на загальну суму 17556 грн.83 коп. (т.1 а.с.56).

Відповідно довідки про доходи №7448 5240 3640 1403, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду у Миколаївській області, сума пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року становить 36605 грн.84 коп., із розрахунку: січень - лютий 2023 року по 2987 грн.57 коп. щомісяця, а з березня по грудень 2023 року включно по 3074 грн.87 щомісяця (т.1 а.с.8 зворот).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 11 квітня 2024 року, діагноз - гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., ризик 3 ст., міокардіофіброз змішаного ґенезу, багатовузловий зоб II ст. Еутиреоз II ст. змішаного ґенезу (т.1 а.с.21).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05 березня 2024 року та 20 липня 2024 року, що за вказаними параметрами запиту у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 відомості відсутні (т.1 а.с.9 зворот,60).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі з огляду таке.

Щодо зміни способу стягнення аліментів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини щодо виконання обов`язку повнолітніми дочками, синами утримувати своїх батьків врегульовані нормами глави 17 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Глава 17 СК України не встановлює порядку зміни способу стягнення аліментів на непрацездатних батьків, тому відповідно до статті 10 СК України до правовідносин підлягають застосуванню положення статті 192 СК України.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями 192 СК України.

У постанові від 10.10.2023 у справі №682/2454/22-ц (провадження № 61-10748св23) Верховний Суд зазначив, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Звертаючись до суду з позовом позивач, посилався на те, що з 11 вересня 2018 року він не має постійного місця проживання, вимушений орендувати житло або жити у друзів, вартість оренди жила у м. Нова Одеса є значною ; наразі у нього погіршився стан здоров`я, а мізерної пенсії та аліментів, йому не вистачає на оренду житла, сплати комунальних послуг, купівлю продуктів та ліків.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що відповідно довідки про доходи №7448 5240 3640 1403, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду у Миколаївській області, сума пенсії за період за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року становить 36605 грн.84 коп., із розрахунку січень - лютий 2023 року по 2987 грн.57 коп. щомісяця, а з березня по грудень 2023 року включно по 3074 грн.87 коп. щомісяця. Доказів щодо розмірі пенсії, які він отримує у 2024 році ( на час звернення до суду з позовом) матеріали справи не містять.

Розмір аліментів, які він отримав від відповідача ОСОБА_3 , відповідно до довідки про доходи №61 від 25 липня 2024 року, за період з червня 2023 року по травень 2024 року - 17556 грн.83 коп.

За такого, ОСОБА_1 як пенсіонер за віком, щомісяця отримує пенсію 3074 грн.87 коп.(відомості щодо розміру аліментів за 2024 рік у матеріалах справи відсутні) та аліменти в середньому 1444 грн.73 коп., які стягуються щомісяця з ОСОБА_3 на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2020 року.

Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом позивач не надав будь-яких доказів як розміру своїх витрат на харчування, лікування і інші потреби, так і жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії та аліментів, є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат та не забезпечує його щомісячні потреби. Більш того, позивач за власною волею вирішив не отримувати аліменти призначені судом у повному обсязі з сина ОСОБА_5 .

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 11 квітня 2024 року, діагноз - гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., ризик 3 ст., міокардіофіброз змішаного ґенезу, багатовузловий зоб II ст. Еутиреоз II ст. змішаного ґенезу.

За змістом цієї виписки лікарем було здійснено амбулаторний прийом позивача, тобто надано амбулаторну спеціалізовану медичну допомогу без госпіталізації до лікарні, містить призначення лікування,та рекомендована консультація кардіолога, ендокринолога. Проте із цієї виписки не можливо встановити, яке із перелічених захворювань віднесено до тяжких та потребує нагального лікування, оперативного втручання. Суд не володіє спеціальними знаннями в сфері медицини, які дозволяли б йому самостійно визначати тяжкість хвороби.

Оціночно визначити тяжкість хвороби позивача за наявності тільки цієї виписки та без підтвердження необхідних витрат на лікування, (що має значення при визначенні розміру утримання як аліментів так і додаткових витрат ) неможливо.

За частиною 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

А відтак, посилання позивача у позові та в апеляційній скарзі на погіршення стану здоров`я лише на підставі однієї виписки _без надання доказів про витрату коштів на придбання ліків, проходження медичних досліджень, пов`язаних з вказаними хворобами, колегія суддів відхиляє, адже така обставина без доведеності реальних та необхідності щомісячних витрат на лікування само по собі не свідчить про погіршення майнового стану позивача й необхідність у зв`язку із цим зміну способу стягнення аліментів.

При звернення до суду з цим позовом позивач зазначав, що з 11 вересня 2018 року він не має постійного місця проживання, вимушений орендувати житло або жити у друзів.

Проте належних, допустимих, достовірних доказів того, що він винайма житло на умовах оренди, такий договір зареєстровано у встановленому законом поряду, сплачує за нього орендну плату, комунальні послуги ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрованого місця проживання та житла у власності не має, хоча визнав та не заперечував, що продовжує проживати за адресою АДРЕСА_2 , де був зареєстрований до 11 вересня 2018 року. Крім нього за цією адресою проживає власник будинку ОСОБА_7 .

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 у справі №910/18036/17 наголошується, що принцип змагальності сторін не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява №26864/03) від 26 червня 2008 року принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З урахуванням викладеного принципу, саме на ОСОБА_1 як позивача у справі та особи, що стверджує про необхідність сплати аліментів на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. від заробітку (доходу) відповідачів щомісячно, мав довести обставини, на які він посилається для обґрунтування своїх позовних та апеляційних вимог.

Однак, звертаючись до суду з позовною вимогою про зміну способу стягнення та розміру аліментів, яка по суті є вимогою про збільшення розміру аліментів, позивач не довів наявність обставин, які виникли після ухвалення судового рішення, і з якими закон пов`язує можливість зміни (збільшення) розміру аліментів. Апелянтом не надано суду достатніх та обґрунтованих доказів, що підтверджують обсяги його витрат, які б обґрунтовували потребу в більшій матеріальній допомозі, аніж визначена судом.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову щодо зміни способу стягнення та розміру аліментів є правильним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що матеріальне становище позивача не є достатнім для забезпечення майнових потреб і він потребує матеріальної допомоги від повнолітніх дітей, не приймаються колегією суддів, оскільки є не доведеними.

Аргументи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_3 не надала доказів щодо розміру отриманого нею щорічного доходи від здачі в оренду належної їй земельної ділянки колегією суддів відхиляються, оскільки не впливають на правильність висновків суду щодо недоведеності позивачем підстав для зміни способу та розміру аліментів. Це стосується виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, повнолітні діти зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру. Цей перелік є вичерпним.

У цій справі позивач при зверненні до суду вимоги про стягнення додаткових витрат, обґрунтовував тим, що він має тяжку хворобу. При цьому доказів того, що він перебуває час від часу на лікуванні, витрачає кошти на придбання ліків та проходить медичні обстеження, за станом здоров`я потребує постійного прийому лікарських засобів, підтримуючої терапії, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав.

Також позивач посилався на те, що у нього немає житла, а відтак наявні підстави для стягнення коштів на придбання такого.

Колегія суддів зауважує, що перелік підстав для стягнення додаткових витрат у порядку статті 203 СК України є вичерпних, а відтак витрати на придбання житла не можуть бути віднесені до додаткових витрат на утримання, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Більш того, позивач, маючи у власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, за договором купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року продав її ОСОБА_8 за 140 963 грн., а отже мав можливість придбати собі житловий будинок за ці кошти, проте не скористався такою нагодою. Продавши належне йому нерухоме майно позбавив себе ще одного джерела доходу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували потребу у додаткових витратах, тому підстави для покладення на відповідачів обов`язку брати участь у додаткових витратах на батька, згідно із статтею 203 СК України, відсутні.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 червня 2025 року.