ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 червня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5654/24

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1071/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Бахмацька державна нотаріальна контора,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2025 року (місце ухвалення м. Ніжин, дата складення повного судового рішення 01.04.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмацької державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ніжинської державної нотаріальної контори, правонаступником якої є Бахмацька районна державна контора, з урахуванням уточненої позовної заяви просила стягнути кошти за користування паєм без не переоформленого договору, за 14 років, оформити спадщину на неї по Закону, пай та нерухомість.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який за життя залишив заповіт від 23.03.1995, посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Борзнянського району на ім`я ОСОБА_2 на все належне йому майно, у тому числі і частину жилого будинку в с. Оленівка Борзнянського району.

20.07.2010 вона разом з своїм сином ОСОБА_2 з`явилися до Ніжинської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, повідомили про наявність у сина кредиту, а державний нотаріус обдурила їх, в результаті чого позивач написала заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині, а ОСОБА_2 написав заяву про прийняття спадщини, наслідки нотаріусом не були роз`яснені. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 має непогашений кредит у результаті шахрайських дій ОСОБА_4 , позивач звернулась до Бахмацької районної державної контори про видачу свідоцтва на спадщину. Постановою державного нотаріуса Кухта Т.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності підстав для закликання до спадкоємства, що є незаконним. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівсьеої області від 23.12.2024 залучено ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.03.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Бахмацької державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи рішення суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що її відмова від прийняття спадщини 20.07.2010 не була безумовною і беззастережною, і таке рішення не відповідало її внутрішній волі, так само не надано доказів щодо введення її в оману нотаріусом чи іншим чином порушення її прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність, безпідставність, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги містять доводи, щодо обставин на які позивачка посилається в обґрунтування позовних вимог, а саме те, що ОСОБА_1 у 2024 році звернулась до Бахмацької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після якого залишилось спадкове майно - будинок у с. Оленівка та пай, яким користуються фермери. Заповіт складений на сина позивачки, який вступив у спадщину, але не оформив її через борг у банку, а позивачка написала заяву про відмову від спадщини. У 2024 році ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з метою переоформити спадщину на себе, проте нотаріус ухвалила постанову про відмову.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального права щодо дослідження доказів судом першої інстанції.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду було подано поза межами встановленого судом строку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, а саме ОСОБА_1 та її представника адвоката Ващенко М.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати рішення суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що 23.03.1995 ОСОБА_3 складено заповіт, за яким все його майно, яке на день смерті йому належить, де б воно не було і в чому б воно не виражалося, в тому числі і частина житлового будинку, що знаходиться в с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, він заповів ОСОБА_2 , що проживає у м. Ніжин, який посвідчено секретарем виконкому Оленівської сільської Ради Борзнянського району Чернігівської області ОСОБА_5 (а.с. 41).

09.02.2008 ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 820856, відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 2,72 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові спори) № 24253698 від 20.07.2010 вбачається, що відкрито спадкову справу (а.с. 37), яку зареєстровано у спадковому реєстрі № 49644650, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 2425752 від 20.07.2010 (а.с. 38).

20.07.2010 надійшла до нотконтори заява № 796 ОСОБА_2 про прийняття спадщини ОСОБА_3 за заповітом від 23.03.1995 (а.с. 35).

Цього ж дня надійшла заява № 797 ОСОБА_1 про відмові від спадщини ОСОБА_3 , в якій повідомила, що на день смерті спадкодавця була непрацездатною за віком та мала право на обов`язкову частку у спадщині згідно з ст.1241 ЦК України (а.с. 36).

З довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 15.1-52/5523 від 30.08.2021 виданої ОСОБА_1 про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований разом з донькою ОСОБА_1 та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

28.01.2021 Ніжинська міська державна нотаріальна контора листом № 62/02-14 повідомила ОСОБА_1 , що для оформлення спадкових прав на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, спадкоємець, який прийняв спадщину повинен надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухомість.

У листі зазначено, що зі слів ОСОБА_1 вона являється спадкоємицею за законом до майна померлого ОСОБА_3 , спадкова справа 180/2010, але в спадковій справі знаходиться її заява про відмову від обов`язкової частки у спадщині від 20.07.2010, отже у відповідності до ст. 1273 ЦК України вона не вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину. Право на спадщину мають ті спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлені законом строки, а це ОСОБА_2 .

Оскільки у спадковій справі відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, документи про підтвердження факту родинних відносин із спадкодавцем, то нотаріус не має законних підстав видати свідоцтво про право на спадщину на будь-яке майно спадкоємцю, який прийняв спадщину (а.с. 46).

09.09.2021 Ніжинська міська державна нотаріальна контора листом № 113/02-14 повідомила ОСОБА_1 , що спадкова справа № 180/2010 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 відкрита, за заявою на прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого Оленівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області від 23.03.1995 за р. № 12 гр. від імені ОСОБА_2 .

Згідно відомостей вищезазначеної с/с, зареєстрована заява про відмову від спадщини від 20.07.2010 за № 797 від імені ОСОБА_1 . Свідоцтва на спадщину не видавались (а.с. 44).

Відповідно до довідки Ніжинської філії Чернігівського обласного центру зайнятості № 13.2/927 від 06.05.2024 виданої ОСОБА_2 вбачається, що останній був зареєстрований у Ніжинському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний з правом одержання допомоги по безробіттю: з 22.11.2007 наказ № НТ 071123 від 23.11.2007 по 17.08.2008 Наказ НТ080819 від 19.08.2008 (а.с. 5).

03.05.2024 постановою державного нотаріуса Бахмацької державної нотаріальної контори Чернігівської області Кухти Т.О. відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належить спадкодавцю ОСОБА_3 за відсутності підстав для закликання до спадкоємства (а.с. 2, 48).

Відмовляючи гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_3 державний нотаріус Бахмацької державної нотаріальної контори Чернігівської області Кухта Т.О виходила з того, що гр. ОСОБА_1 відмовилась за заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого 1270 ЦК України і особисто була подана до відповідної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, тому за таких обставин вважати її спадкоємцем за законом не має законних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили, що її відмова від прийняття спадщини 20.07.2010 не була безумовною і беззастережною, і таке рішення не відповідало її внутрішній волі, так само не надано доказів щодо введення її в оману нотаріусом чи іншим чином порушення її прав.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції.

Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18.

Крім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 зазначено, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Тобто, суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань які безпосередньо належать до його компетенції, оскільки нотаріус вносить відповідну інформацію у спадковий реєстр на підставі рішення суду про визнання його дій неправомірними чи у зв`язку зі скасуванням судом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства як спір про право.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року в справі №227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб- учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який за життя залишив заповіт від 23.03.1995, а 20.07.2010 вона разом з своїм сином ОСОБА_2 з`явилися до Ніжинської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, ОСОБА_2 написав заяву про прийняття спадщини, а вона заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині свого батька ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої та четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлено, що 23.03.1995 ОСОБА_3 за життя складено заповіт на ОСОБА_2

20.07.2010 відкрито спадкову справу, яку зареєстровано у спадковому реєстрі № 4964465, на підставі заяви № 796 ОСОБА_2 прийняв спадщину ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 надала заяву № 797 про відмову від спадщини ОСОБА_3 , в якій повідомила, що на день смерті спадкодавця була непрацездатною за віком та мала право на обов`язкову частку у спадщині згідно з ст.1241 ЦК України.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю судом першої інстанції було враховано обставини подання заяви про відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, яка подана у визначеному законом порядку, крім того під час розгляду справи у суду першої інстанції не встановлено обставин на які посилається позивачка на обґрунтування позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховано, що для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/5571/16 (провадження № 61-16933св19)).

На численні звернення позивачки з 2021 по 2024 рік про оформлення належної їй спадщини нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, разом з тим позивачка з 20.07.2010 до 2021 рік погоджувалась з обставинами щодо не прийняття обов`язкової частки у спадщині.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду щодо того, що ОСОБА_1 ще у грудні 2010 року було відомо про борги ОСОБА_2 перед банком, про що вона також повідомила під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, проте не зверталась з вимогами про прийняття спадщини до 2021 року, тобто понад 10 років, що свідчать про суперечливу поведінку позивача, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.

Районний суд звернув увагу на положення п. 6 ст. 3 ЦК України, що при розгляді справи судом враховується, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц (провадження №61-15813сво18), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі №466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №463/13099/21 (провадження №61-11609сво23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі №567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України).

Для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі №303/2983/19 (провадження № 61-4745св21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року в справі №369/7921/21 (провадження №61-5293 сво 23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі №712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч.ч.1, 2, 3 ст.202 ЦК України).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на, зокрема, суто односторонні-не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини.

Суд нагадує, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Якщо особа, яка має суб`єктивне право, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від відповідного права, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року в справі №126/2200/20 (провадження №61-10017св22)).

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення норм процесуального права щодо дослідження доказів судом першої інстанції, спростовуються матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, оскільки не встановлено порушення ст. 49, 50 ЗУ «Про нотаріат», при оформленні відмови від прийняття обов`язкової частки у спадщині позивачки, яка оформлена належним чином, отже не підлягають задоволенню і похідні вимоги, які пов`язані з правом на спадщину, в тому числі вимоги щодо зобов`язання нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань які безпосередньо належать до його компетенції, оскільки нотаріус вносить відповідну інформацію у спадковий реєстр на підставі рішення суду про визнання його дій неправомірними чи у зв`язку зі скасуванням судом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

21.05.2025 на адресу Чернігівського апеляційного суду надійшло прийняте 16.05.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно Походня С.М. рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій № 78953749, за яким встановлено, наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с. 105), оцінка якому не надавалось, оскільки прийнято після ухвалення рішення судом першої інстанції, тому апеляційним судом не приймається до уваги.

У цілому доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у рішенні суду першої інстанції по суті спору, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження, як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції.

Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.06.2025.

Головуючий Судді :