С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 4-с/760/19/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

10 червня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув матеріали справи за скаргою стягувача Військової частини НОМЕР_1 на рішення державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакова О.А. про закінчення виконавчого провадження.

II. Описова частина

В листопаді 2023 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла скарга стягувача Військової частини НОМЕР_1 (далі - Скаржник) на постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакова О.А. від 28 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2. Скаржник просив визнати зазначену постанову незаконною та скасувати її.

Скаржник у своїй скарзі зазначив, що 23 червня 2011 року Солом`янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди у розмірі 2 774 961,27 грн, на підставі якого було видано виконавчий лист. 05 грудня 2011 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Микитенко О.Ю. було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згодом, 24 червня 2016 року, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на смерть боржника, що підтверджувалося свідоцтвом про смерть від 18.04.2016. Однак, 23 липня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.12.2017 попередня постанова про закінчення виконавчого провадження була скасована. Після відновлення, 24 липня 2020 року, державний виконавець направив вимогу до 16 Київської нотаріальної контори м. Києва щодо надання інформації про спадкоємців померлої ОСОБА_1 .

На підставі отриманого повідомлення від 16 Київської нотаріальної контори про те, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_1 не заводилась, 28 грудня 2020 року державним виконавцем Єрмаковою О.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2.

Військова частина НОМЕР_1 стверджує, що копію цієї постанови не отримувала, і дізналася про оскаржувану постанову лише 25 жовтня 2023 року з листа Дарницького районного відділу державної виконавчої служби, який був зареєстрований канцелярією військової частини 28 жовтня 2023 року під номером 8989.

Скаржник висловлює незгоду з постановою від 28.12.2020, вважаючи її незаконною. Основний аргумент Скаржника полягає в тому, що постанова про закінчення виконавчого провадження посилається на смерть боржника як підставу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), але ця норма передбачає закінчення провадження лише у разі, якщо виконання обов`язків боржника не допускає правонаступництва. Скаржник наголошує, що правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди допускають правонаступництво, посилаючись на положення Цивільного кодексу України: ч. 1 ст. 1282 (обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадщини), ст. 1216 (спадкування як перехід прав та обов`язків), ст. 1218 (включення до складу спадщини всіх прав та обов`язків, що не припинилися внаслідок смерті спадкодавця). Скаржник зазначає, що перелік прав та обов`язків, які не входять до складу спадщини (ст. 1219 ЦК України), є вичерпним, і відшкодування завданих збитків до нього не належить.

Таким чином, на думку Скаржника, державний виконавець, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 31 та п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), повинен був зупинити виконавче провадження та звернутися до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником, а не закінчувати його.

Скаржник також вказує на те, що державний виконавець не вжив усіх необхідних заходів для своєчасного та повного виконання рішення, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), та не використав свої широкі повноваження (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція) та ст. 8 Закону України «Про нотаріат») для отримання повної інформації щодо спадкової справи.

На підтвердження наявності правонаступництва, Скаржник надав суду лист П`ятої київської державної нотаріальної контори, згідно з яким після смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач І.С. було заведено спадкову справу №12/2016. Цей факт прямо суперечить інформації, на яку посилався державний виконавець, що спадкова справа не заводилась.

Державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакова О.А. у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Жодних заперечень проти скарги до суду не надходило.

Справа неодноразово призначалася до розгляду, проте у зв`язку з ненаданням виконавчою службою копій матеріалів виконавчого провадження розгляд відкладався. Суд звертає увагу на системну бездіяльність та невиконання судових вимог з боку Дарницького районного відділу державної виконавчої служби. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року було задоволене клопотання про витребування виконавчого провадження, проте зазначена ухвала залишена без виконання. Копія зазначеної ухвали отримана адресатом п`ять разів: 14 березня 2024 року, 18 червня 2024 року, 15 жовтня 2024 року, 23 січня 2025 року та 24 травня 2025 року. Більше того, ухвалами від 13 вересня 2024 року, від 29 листопада 2024 року та від 06 лютого 2025 року судом застосовано до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, проте станом на день ухвалення рішення ухвала суду так і залишилася невиконаною.

У зв`язку з цим суд прийняв рішення про розгляд скарги на підставі наявних матеріалів.

III. Мотивувальна частина

Судом встановлено наступні обставини, які мають значення для розгляду скарги.

Відповідно до статті 447 та частини 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) також передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова державного виконавця була винесена 28 грудня 2020 року. Хоча Скаржник у своїй скарзі посилається на Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, суд констатує, що цей Закон втратив чинність 05 січня 2017 року. Відповідно, правовідносини, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення та ухваленням оскаржуваної постанови, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, який був чинним на дату винесення оскаржуваної постанови. Необхідність застосування чинного законодавства є фундаментальним принципом правосуддя, що забезпечує юридичну визначеність та правильність вирішення справи.

Судом встановлено, що Скаржник дізнався про оскаржувану постанову державного виконавця від 28.12.2020 лише 28 жовтня 2023 року, що підтверджується відповідним штемпелем канцелярії військової частини про реєстрацію документа. Скарга була подана до суду 30 жовтня 2023 року. Згідно з частиною 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України, скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.1 Враховуючи, що Скаржник не був належним чином повідомлений про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та дізнався про неї значно пізніше, суд вважає причини пропуску строку поважними. Забезпечення права на оскарження, коли державний орган не виконав свій обов`язок щодо повідомлення, є важливим елементом захисту прав учасників провадження. Таким чином, клопотання Скаржника про поновлення строку на оскарження підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що постанова державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової О.А. від 28.12.2020 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Виконавче провадження було відкрито на підставі рішення суду про стягнення матеріальної шкоди, що є майновим зобов`язанням. Згідно з частиною 1 статті 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.1 Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов`язків, які не входять до складу спадщини, є вичерпним і наведений у статті 1219 Цивільного кодексу України. Зобов`язання з відшкодування матеріальної шкоди до цього переліку не належить. Отже, правовідносини, що виникли між Військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 в частині відшкодування завданих збитків, допускають правонаступництво.

За таких обставин, державний виконавець мав керуватися положеннями Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. Зокрема, Стаття 39, частина 1, пункт 3 цього Закону передбачає закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника, якщо виконання його обов`язків у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Натомість, п. 1 ч. 1 ст. 34 цього ж Закону чітко встановлює, що виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі смерті боржника, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Таким чином, у даному випадку державний виконавець, встановивши факт смерті боржника та наявність правонаступництва, повинен був не закінчувати виконавче провадження, а зупинити його та звернутися до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником, відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Державний виконавець обґрунтував своє рішення про закінчення провадження повідомленням 16 Київської нотаріальної контори про те, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_1 не заводилась.

В справі наявні докази, які спростовують цю інформацію, а саме лист П`ятої київської державної нотаріальної контори, з якого вбачається, що після смерті ОСОБА_1 приватним нотаріусом Трач І.С. було заведено спадкову справу №12/2016.

Ця обставина свідчить про те, до державним виконавцем було прийняте передчасне та необґрунтоване рішення про закінчення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що постанова державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакова О.А. від 28 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 була винесена передчасно та без належних правових підстав. Встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво, а державний виконавець не вжив усіх необхідних заходів для з`ясування обставин щодо спадкоємців боржника та заміни сторони виконавчого провадження.

Таким чином, скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 63, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив:

1.Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакова О.А. від 28.12.2020 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3.

2.Ухвала набирає чинності з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту.

Суддя: