КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/520/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року (суддя Хайнацький Є.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист справ споживача,

встановив:

у липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог та відмови від частини позовних вимог, просив:

визнати протиправними дії АТ «Акцент-Банк» щодо утримання коштів за переказом АТ КБ «Приватбанк» від 30 червня 2022 року на його рахунок в АТ «Акцент-Банк» на суму 1 869 943,21грн на транзитному рахунку;

визнати протиправним рішення АТ «Акцент-Банк» про розірвання з ним укладених договорів та закриття рахунків;

стягнути з АТ «Акцент-Банк» пеню в розмірі 1 869,94грн, відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»;

стягнути з АТ «Акцент-Банк» пеню у розмірі 4 319 568,82грн, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»;

стягнути з АТ «Акцент-Банк» моральну шкоду у розмірі 100 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 30 червня 2022 року та 1 липня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» здійснено перекази коштів за реквізитами на його рахунок в АТ «А-Банк». Переказ від 1 липня 2022 року був зарахований того ж дня, однак кошти за переказом від 30 червня 2022 року на суму 1 869 943,21грн на рахунок не були зараховані. Протягом 4 діб АТ «Акцент-Банк» повідомляв, що перекази між банками здійснюються протягом 3 робочих днів. У подальшому АТ «Акцент-Банк» повідомив, що кошти за переказом від 30 червня 2022 року не надходили. 6 липня 2022 року він звернувся до АТ «Акцент-Банк» з вимогою зарахувати на рахунок та видати вищевказані кошти, а також пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язань банком. 7 липня 2022 року АТ «Акцент-Банк» повідомив про обов`язок банку здійснювати аналіз фінансових операцій клієнтів з метою виявлення фінансових операцій, що не відповідають фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта. З метою уточнення суті діяльності та характеру здійснених операцій, банк просив надати пояснення та документи щодо фінансових операцій з надходження на рахунок коштів. 7 липня 2022 року він надав

банку всі необхідні документи та пояснення. 8 липня 2022 року АТ «Акцент-Банк» повідомив його про прийняте рішення, згідно з яким з ним будуть розірвані укладені договори та закриті поточні рахунки, а саме, у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта та запропоновано надати рахунок в іншому банку для переказу коштів. 9 липня 2022 року він звернувся до банку з вимогою, в якій повідомив про відсутність у нього рахунків в інших банках, на які можливо здійснити переказ, та вимагав видати переказ від 30 червня 2022 року через касу банку довіреній особі. Листом від 12 липня 2022 року йому відмовлено у видачі коштів через касу банку. 19 липня 2022 року він звернувся до банку з вимогою повернути кошти в розмірі 1 869 943,21грн в АТ КБ «Приватбанк» або зарахувати на його рахунок, відкритий в АТ «Акцент-Банк», та виплатити пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язань банком, однак відповіді не надано, кошти не повернуті та утримуються на транзитному рахунку АТ «Акцент-Банк».

Позивач вважав, що такі дії АТ «Акцент-Банк» щодо неповернення коштів та рішення про розірвання договорів та закриття поточних рахунків є неправомірними, оскільки повідомлення банку про розірвання договорів не містить жодних підстав встановлення неприйнятно високого ризику.

Крім зазначеного, позивач стверджував, що вищевказаними діями банку йому завдано моральну шкоду, яка полягає у психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, що виникли внаслідок протиправних дій банку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Акціонерного товариства «Акцент-Банк» щодо утримання коштів за переказом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» від 30 червня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк» на суму 1 869 943,21грн на транзитному рахунку. Визнано протиправним рішення Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про розірвання з ОСОБА_1 укладених договорів та закриття рахунків. Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1 869,94грн, пеню в розмірі 1 869 943,21грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Є.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 42 115,80грн та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 15 000грн.

Представник відповідача зазначає, що згідно положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банк, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин стосовно клієнтів у разі неможливості виконувати зазначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією.

Представник відповідача посилався на те, що з отриманих від позивача документів, банк не зміг встановити походження вказаних коштів, а відмова іншого банку в обслуговуванні клієнтів, з рахунків яких надійшли кошти, викликали обґрунтовані підозри щодо вказаних операцій, тому банк був вимушений діяти у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», встановивши неприйнятно високий ризик ділових відносин стосовно позивача та розірвавши з ним відносини. При цьому рахунок позивача був відкритий ним як фізичною особою, а не підприємцем, та не призначений

для зарахування коштів, отриманих від підприємницької діяльності, тоді як позивач в якості підтвердженні джерела походження коштів, надав свою декларацію як фізичної особи-підприємця. Зарахування вказаних коштів на рахунок позивача було б порушенням заборони зарахування коштів особи, отриманих нею в ході здійснення господарської діяльності на її рахунок фізичної особи, встановленої п. 14 розділу І Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, чинної на момент виникнення спірних правовідносин.

Також, представник відповідача зазначає, що банком не було порушено будь-якого Закону України, а затримка виникла виключно у зв`язку з тим, що позивач не надавав реквізити свого рахунку для переказу вказаних коштів, штучно створивши умови для нарахування неустойки.

Крім цього, представник відповідача стверджує, що вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною, оскільки згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, моральна шкода за порушення зобов`язання за договором може бути стягнена лише у випадку, коли це безпосередньо передбачено самим договором, або у разі заподіяння споживачу шкоди небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, у випадках, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів».

Також, представник відповідача зазначає, що на момент відкриття провадження у даній справі, Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська вже було відкрито провадження у справі № 202/3586/22 за позовною заявою ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у її задоволенні відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що він надав банку усі необхідні документи щодо походження коштів, переказаних на його рахунок, на вимогу банку від 7 липня 2022 року, будь-яких додаткових пояснень банк не вимагав.

Також, позивач зазначав, що справа № 202/3586/22, на яку посилався представник відповідача, не перебувала на розгляді, а позов був повернутий за його заявою від 28 липня 2022 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача АТ «Акцент-Банк» - Омельченко Є.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з копіями дублікатів квитанцій від 30 червня 2022 року № NP32035914 та від 01 липня 2022 року № NP18515686 АТ КБ «Приватбанк» здійснило переказ коштів згідно із заявою ОСОБА_1 на його рахунок в АТ «А-Банк». Кошти за переказом від 30 червня 2022 року на суму 1 869 943,21грн на рахунок ОСОБА_1 не зараховані (т. 1 с.с. 18, 19).

Згідно з копією вимоги від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» з вимогою зарахувати на рахунок та видати вищевказані кошти, а також сплатити пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язань банком (т. 1 с.с. 16).

Відповідно до копії повідомлення на адресу електронної пошти ОСОБА_1 від 7 липня 2022 року АТ «А-Банк» повідомило, що кошти за переказом від 30 червня 2022 року на суму 1 869 943,21грн на рахунок не зараховані; банк спростовує надходження коштів за переказом від 30 червня 2022 року та просить підтвердити

проведення нацбанком зазначеного платежу (т. 1 с.с. 17).

Згідно з копією повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків АТ «А-Банк» повідомлено позивача про прийняте рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з позивачем договори та закриті поточні рахунки на підставі абз. 3 частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. Для перерахування залишку коштів на інший рахунок, відкритий позивачем в іншому банку, позивачу необхідно у строк 5 днів від дня надсилання цього повідомлення відправити на електронну адресу банку відповідні документи (т.1 с.с. 21).

Згідно з копією вимоги від 19 липня 2022 року ОСОБА_1 повідомив АТ «А-Банк», що не має рахунків в інших банках, тому просить повернути кошти в сумі 1 869 943,21грн на його рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», або зарахувати на його рахунок, відкритий в АТ «А-Банк», а також виплатити пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення виконання зобов`язань банком (т. 1 с.с. 25).

Відповідно до копії листа від 02 вересня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-20220829/57 АТ «А-Банк» повідомило позивача, що видача коштів через касу банку довіреній особі неможлива; для перерахування залишків необхідно надати номер рахунку в іншому банку; залишки будуть перераховані протягом 5 днів після отримання відповідної заяви (т. 1 с.с. 125).

Згідно з копією вимоги від 13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» та вимагав видати переказ від 30 червня 2022 року на суму 1 869 943,21грн через касу АТ «А-Банк» (т. 1 с.с. 124).

Відповідно до копії платіжного доручення від 21 вересня 2022 року № 16245427 АТ «А-Банк» здійснило переказ коштів у розмірі 1 869 943,21грн на рахунок ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» (т. 1 с.с. 146).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів обґрунтованості підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику, а тому дії відповідача не відповідали чинному законодавству.

Також суд зазначив, що відповідачем допущено порушення положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що є підставою для стягнення пені.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

За змістом статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових

коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Договір банківського рахунка укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка в банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 ЦК України).

За змістом статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Частина перша статті 1074 ЦК України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (надалі - Закон про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів). Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів. Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню

тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Пунктом 39 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі:

- неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією;

- наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

У частині першій статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»також зазначається, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції.

У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.

Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (надалі - Положення № 65).

Пунктами 34-37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.

Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.

Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в

підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.

Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.

Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення № 65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення № 65).

Відповідно до пункту 55 Положення № 65 шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.

Пунктом 61 Положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо:

- клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів;

- клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.

Згідно з пунктом 1 Додатку № 12 до Положення № 65 банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/ відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів.

Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку № 12 до Положення № 65 банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:

- складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів) у кожному випадку;

- порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).

За змістом частин першої-третьої, дев`ятої, десятої, дванадцятої статті 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї

масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України.

У день зупинення фінансової операції суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції, та у разі зарахування коштів на транзитний рахунок суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на такому рахунку в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється без попереднього повідомлення клієнта на два робочі дні з дня зупинення включно.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення, повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках у межах зарахованих сум.

У разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки:

ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого кримінального правопорушення, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно, але не пізніше наступного робочого дня, скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансових операцій:

третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової операції;

негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних фінансових операцій відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової операції;

наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій, зазначених у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій);

негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу доручення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини третьої статті 31 цього Закону про поновлення фінансових операцій, зупинених на виконання відповідного запиту уповноваженого органу іноземної держави.

Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - третій та дев`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Зазначені норми свідчать, що зупинення фінансових операцій не може становити понад 30 робочих днів. Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом є остаточними та продовженню не підлягають. У разі неприйняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення протягом зазначених строків суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансової операції.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20 зазначив, що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

Разом із тим право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших

обставин, які мають значення для вирішення справи (частини першої статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідачем не підтверджено існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику під час здійснення позивачем 30 червня 2022 року переказу коштів на суму 1 869 943,21грн.

Відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість підстав вважати, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності.

При цьому, відповідачем не надано самого рішення, згідно з яким розірвані укладені з позивачем договори та закриті поточні рахунки на підставі абзацу 3 частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», з якого можна було б встановити підстави для його прийняття, передбачені цією нормою.

Зі змісту направленого відповідачем повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків (с.с. 21, т.1) вбачається, що таке повідомлення не містить визначених конкретних підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику та розірвання договорів й закриття рахунків.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав лише копію заяви позивача до АТ КБ «Приватбанк» про перерахування залишків коштів, у якій позивач, діючі від імені кожного з клієнтів на підставі довіреності, просить перевести належні кожному клієнтові грошові кошти (пенсії) в повному обсязі на рахунок позивача в АТ «А-Банк» згідно зі списком, а також копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 02 лютого 2021 року № 752 (с.с. 71-80, 87, т.1).

Разом з цим зазначені докази не підтверджують існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику.

Також, з моменту прийняття банком рішення від 08 липня 2022 року, згідно з яким розірвані укладені з позивачем договори та закриті поточні рахунки, відлік 30 робочих днів сплив, і відповідачем не надано доказів його звернення до спеціально уповноваженого органу, щодо результатів такого звернення, як і не прийнято рішення про поновлення фінансових операцій, як це передбачено статтею 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що додатково свідчить про невідповідність вимогам закону дій відповідача, пов`язаних з утримання коштів за переказом АТ КБ «Приватбанк» від 30 червня 2022 року на рахунок позивача в АТ «А-Банк» на суму 1 869 943,21грн на транзитному рахунку та розірванням з позивачем укладених договорів та закриттям рахунків.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача правових підстав для зупинення фінансових операцій позивача понад 30 робочих днів (прийняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення), встановлення позивачу статусу неприйнятно високого ризику, дотримання відповідачем процедури звернення до спеціально уповноваженого органу в порядку, визначеному законом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій АТ «А-Банк» щодо утримання коштів за переказом АТ КБ «Приватбанк» від 30 червня

2022 року на рахунок позивача в АТ «А-Банк» на суму 1 869 943,21грн на транзитному рахунку та про визнання протиправним рішення АТ «А-Банк» про розірвання з позивачем укладених договорів та закриття рахунків.

Відповідач наведених вище обставин не спростував, натомість, стверджуючи в апеляційній скарзі про реалізацію свого права на припинення договірних відносин з позивачем на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», правомірність своїх дій та відсутність порушення прав позивача не довів.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з АТ «Акцент-Банк» пеню в розмірі 1 869,94грн відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пеню у розмірі 4 319 568,82грн відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» за період за період з 06 липня 2022 року по 21 вересня 2022 року (дата переказу відповідачем коштів в розмірі 1 869 943,21грн на рахунок позивача в АТ «ПУМБ»).

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на момент здійснення спірного платежу) передбачено, що банк, що обслуговує платника (отримувача), несе перед ним відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

У разі порушення банком що обслуговує платника встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними (абзац перший пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

З огляду на положення зазначених норм закону, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з АТ «А-Банк» на його користь на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» пені в розмірі 1 869,94 грн.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, положення пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між учасником ринку фінансових послуг (надавачем фінансових послуг) та споживачем фінансових послуг (споживачем) за договором про надання фінансових послуг.

Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає застосуванню за умови, якщо інше не передбачено законодавством.

Таким чином, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягується в разі порушення виконання договірного зобов`язання

на користь споживача.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 757/1587/21.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання, санкція у вигляді неустойки спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи те, що розмір пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» складає 4 319 568,82грн, що більше ніж вдвічі перевищує суму простроченого зобов`язання (1 869 943,21грн), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 1 869 943,21грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент відкриття провадження у даній справі Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська вже було відкрито провадження у справі № 202/3586/22 за позовною заявою ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами, а тому суд повинен був залишити позов без розгляду, є необґрунтованими, оскільки ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року справу № 202/3586/22 за позовом ОСОБА_1 до АТ «А-Банк» про захист прав споживачів залишенобез розгляду.

Колегія суддів не оцінює посилання в апеляційній скарзі на безпідставність вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди і позивачем рішення в цій частині не оскаржено.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 червня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук