справа №760/3087/24 головуючий у суді І інстанції: Диба О.В.
провадження №22-ц/824/8637/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Гулою Марією Сергіївною на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у загальному розмірі 43 099,99 дол. США.

23 вересня 2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Пасенюка К.О. про зупинення провадження у зв`язку з проходженням ОСОБА_2 військової служби у Збройних Силах України. На підтвердження викладеного представник відповідача додав до клопотання про зупинення провадження: копію військового квитка ОСОБА_2 , копію контракту про проходження ОСОБА_2 військової служби у Збройних силах України від 28 червня 2024 року, копію довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 30 серпня 2024 року №28813, копію довідки (Форма 5) від 28 серпня 2024 року №28676.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Пасенюка Кирила Олександровича про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики зупинено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Гула Марія Сергіївна, 03 березня 2025 року через систему Електронний суд подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначила, що процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Разом з тим, відповідач, хоч і перебуває на військовій службі, проте представлений у даному процесі його представником - адвокатом Пасенюком К.О., який ефективно виконує обов`язки щодо представлення свого довірителя, зокрема звертатись до суду із процесуальними документами.

Зупиняючи провадження у праві суд першої інстанції не звернув увагу на те, що долучені документи не підтверджують наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 2, ч. 1, ст. 251 ЦПК України, оскільки в таких документах відсутня інформація про те, що військова частина, в якій проходить військову службу відповідач, переведена на воєнний стан або залучена до ведення бойових дій та проведення антитерористичної операції, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про зупинення провадження з підстав, передбачених вказаною нормою.

Також, відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі без додержання ст. 83 ЦПК України щодо попереднього його направлення іншій стороні з наданням підтверджуючих доказів.

Суд першої інстанції вказані обставини не взяв до уваги та як наслідок, фактично про подане представником відповідача клопотання представник позивача дізналась лише на судовому засіданні 18 лютого 2025 року, оскільки копія такого клопотання із доказами на адресу позивача та його представника не надходила.

Більше того, в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» відсутні будь-які заяви по суті (окрім позовної заяви), що подані та/або не подані сторонами, а також відсутні будь-які процесуальні документи, в тому числі клопотання про зупинення провадження по справі із відсканованими додатками.

Таким чином, позивач був позбавлений можливості заздалегідь ознайомитись із позицією відповідача, належним чином підготувати власну позицію та контраргументацію, а також направити адвокатські запити до відповідних установ для підтвердження позиції відповідача, так як з моменту подання клопотання про зупинення до винесення судового рішення про зупинення провадження у справі пройшло майже 6 місяців.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Гулою Марією Сергіївною на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

30 квітня 2025 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, до якого долучив оновлену довідку з військової частини на підтвердження безперервного перебування на військовій службі та клопотання про зупинення апеляційного провадження.

07 травня 2025 року представниця ОСОБА_1 - адвокатка Гула М.С. подала відповідь на відзив, у якій доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити. Вказала, що відповідачем не дотримано форми звернення до суду, адже процесуальні документи в електронній формі мають подаватися до суду або через систему Електронний суд, а не електронною поштою. Крім того, ОСОБА_2 пропустив строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представниця апелянта вважає, що ОСОБА_2 умисно затягує розгляд справи та маніпулює фактами, вводить суд в оману. Зазначила про відсутність в матеріалах справи клопотання про зупинення провадження від 28 жовтня 2024 року, додаткової угоди про розірвання договору про надання правової допомоги від 03 жовтня 2024 року, копії витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 15 серпня 2024 року №263, копії довідки (форма 5) №31667 від 07 жовтня 2024 року, копії довідки №31667 від 07 жовтня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

29 травня 2025 року ОСОБА_3 подав заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав свою первісну позицію щодо обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Щодо клопотання ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи.

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 долучив клопотання про зупинення апеляційного провадження.

Доводи клопотання обґрунтувала тим, що відповідач наполягає на особистій своїй участі під час розгляду справи з метою реалізації своїх процесуальних прав учасника справи, проте у зв`язку з перебуванням на службі у складі Збройних Сил України в місцях проведення активних бойових дій, на даний час у нього відсутня можливість скористатись у повній мірі своїми процесуальними правами.

Оскільки процесуальне законодавство в імперативному порядку зобов`язує суд зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони у складі, зокрема Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан під час дії воєнного стану, а також, з огляду на документальне підтвердження перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, зважаючи на те, що 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває, з метою забезпечення однакових умов для сторін справи, просив суд зупинити апеляційне провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі ЗС України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю лише одного воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені в ухвалах Верховного суду від 29 липня 2022 року у справі №161/12659/20, від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц, від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

З довідки №31667 від 07 жовтня 2024 року встановлено, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_1 з 15 серпня 2024 року.

Відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №263 від 15 серпня 2024 року, солдата ОСОБА_2 призначено на посаду зовнішнього пілота БпЛА 2 відділення БпЛК 2 взводу БпЛК роти БпЛК розвідувального батальйону, ВОС-216671А.

З довідок №28813 від 30 серпня 2024 року та №31666 від 07 жовтня 2024 року встановлено, що солдат ОСОБА_2 в період з 20 серпня 2024 року по 30 серпня 2024 року та з 20 серпня 2024 року по 07 жовтня 2024 року (включно) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, Ізюмського р-ну, Борівській селищній територіальній громаді.

Відповідно до довідки №5522 від 14 лютого 2025 року молодший сержант ОСОБА_2 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією рф проти України; у період з 20 серпня 2024 року по 14 лютого 2025 року.

Однак, апелянтом не надано доказів про те, що ОСОБА_2 на час подання клопотання (квітень 2025 року), бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження та ОСОБА_2 забезпечена можливість реалізувати надані ЦПК України права, зокрема, шляхом подання письмових заяв по суті справи.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на зазначене, колегія суддів залишає без задоволення клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі у суді апеляційної інстанції.

Щодо процесуальної форми та строків звернення ОСОБА_2 до апеляційного суду

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 вересня 2023 року по справі №204/2321/22 висловила позицію стосовно можливості надсилання суду фізичною особою процесуального документу на офіційну електронну скриньку без застосування «Електронного суду» та виснувала, що звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Оскільки відзив на апеляційну скаргу, а також заперечення на відповідь на апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав саме на офіційні електронні адреси Київського апеляційного суду, підписавши їх ЕЦП (що підтверджено відповідними протоколами), колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 дотримався порядку звернення до суду.

Стаття 120 ЦПК України визначає, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина перша статті 360 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено, що ухвалою від 07 квітня 2025 року у справі №760/3087/24 Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження та у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду ухвалив надіслати учасникам судового провадження копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, роз`яснивши їм право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України, у строк не пізніше десяти днів з дня отримання вказаної ухвали.

Стаття 361 ЦПК України визначає, що разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи, крім випадків, якщо скаргу подано в електронній формі через електронний кабінет.

У цій справі Київський апеляційний суд на виконання вимог ст. 361 ЦПК України ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 07 квітня 2025 року направив ОСОБА_2 на електронну пошту 23 квітня 2024 року (на виконання клопотання відповідача від 22 квітня 2025 року). За даними Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, того ж дня документи доставлено відповідачу.

В подальшому, 25 квітня 2025 року адвокат Литвинов О.Р. в інтересах ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи.

У клопотанні про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив вважати моментом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження - дату ознайомлення з матеріалами справи

Строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється судом, з урахуванням приписів ст. 127 ЦПК України, такий строк може бути лише продовжений судом за заявою учасника справи чи з ініціативи суду, і якщо він не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Оскільки станом на 30 квітня 2025 року встановлений апеляційним судом строк на подання відзиву на апеляційну скаргу сплинув, відсутні підстави для поновлення ОСОБА_2 строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, у зв`язку з чим відзив на апеляційну скаргу підлягає залишенню без розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваної ухвали

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав підтвердженими обставини, які відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зобов`язують зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з нижченаведених підстав.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю лише одного воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені в ухвалах Верховного суду від 29 липня 2022 року у справі №161/12659/20, від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц, від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває (як на день постановлення оскаржуваної ухвали так і на день прийняття цієї постанови).

Згідно з пунктом другим зазначеного Указу, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою КМ України №671 від 26 листопада 2014 року, Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили безпілотних систем, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

28 червня 2024 року між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Контракт укладено на три роки.

Згідно довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 від 28 серпня 2024 року № НОМЕР_3 солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 15 серпня 2024 року.

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, видана ТВО командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 30 серпня 2024 року № НОМЕР_4 , солдат ОСОБА_2 в період з 20 серпня 2024 року по 30 серпня 2024 року (включно) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Таким чином, місцевим судом на підставі належних та допустимих доказів встановлено перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Пункт 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції та є імперативною нормою, на застосування якої не впливає попередня поведінка учасника справи під час розгляду справи. Також не має визначального значення наявність чи відсутність у особи представника. За такого формулювання процесуального закону суд обмежений у методах забезпечення балансу інтересів при вирішенні клопотання про зупинення провадження.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незабезпечення стороні позивача можливості ознайомитися з матеріалами справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, одним із прав учасника справи відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України є ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. У судовому засіданні 18 лютого 2025 року під час розгляду клопотання про зупинення провадження у справі була присутня представниця ОСОБА_1 - адвокатка Гула М.С., яка не заявила клопотань про оголошення перерви/ відкладення у судовому засіданні з метою ознайомлення з клопотанням відповідача та підготовки заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, довільного тлумачення закону та виходять за межі предмету апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. в), ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року у справі №910/4631/22.

Ураховуючи, що Київський апеляційний суд ухвалив постанову за наслідками розгляду процесуальних питань, які виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції, а не рішення по суті позовних вимог, він не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл судових витрат на даному етапі.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Гулою Марією Сергіївною - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова