ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/591/25 Справа № 705/949/22 Категорія: 307000000 Головуючий по 1 інстанції Піньковський Р.В. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 адвокат Прудивус Микола Анатолійович

відповідачі - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Марченко Наталія Миколаївна

представник ОСОБА_2 адвокат Непокульчицький Валерій Саввович

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Животовська Наталія Георгіївна

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Марченко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Животовська Наталія Георгіївна про визнання незаконною нотаріальної дії та застосування наслідків нікчемності заповіту,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Животовська Н.Г., третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. про визнання незаконною нотаріальної дії та застосування наслідків нікчемності заповіту, в якому просив визнати незаконними нотаріальні дії, вчинені приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. при посвідченні заповіту 23 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі № 920 від імені ОСОБА_5 . Встановити наявність нікчемності вказаного заповіту.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2023 року змінено процесуальний статус третьої особи на стороні відповідача приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ОСОБА_7 , після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини ідеальної частки квартири в АДРЕСА_1 , житлового будинку з земельною ділянкою в с. Старі Бабани, земельного паю та земельної ділянки в АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_5 , яка спільно проживала з ним та позивач, як особа, що подав відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Через деякий час після смерті батька, за домовленістю сторін у справі, сестра позивача ОСОБА_2 забрала до себе матір сторін у справі ОСОБА_5 в м. Умань.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері позивач подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, за якою була відкрита спадкова справа.

Після шести місяців, коли позивач звернувся до нотаріуса, дізнався, що заява про прийняття спадщини подана також ОСОБА_2 на підставі заповіту на все майно. За запитом адвоката було підтверджено, що мати самостійно підписувати заповіт не могла, адже права рука в неї не працювала після неодноразово перенесеного інсульту та перелому.

Із витягу з Спадкового реєстру, який отримано у приватного нотаріуса, що відкрив спадкову справу ОСОБА_1 дізнався, що його покійна мати не підписувала заповіт, а від її імені це зробила інша особа у відсутність свідків.

Вважає, що приватним нотаріусом Марченко Н.М. при посвідченні заповіту від імені ОСОБА_5 було порушено його форму, а тому нотаріусом вчинено протиправну нотаріальну дію і такий заповіт повинен бути визнаний нікчемним.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обгрунтовано тим, що заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. дійсно укладений з порушенням щодо форми його складання та посвідчення, оскільки в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій у спірному заповіті міститься лише посилання на стан здоров`я заповідача без зазначення конкретних фізичних вад хвороби заповідача, які б перешкоджали їй самостійно підписати заповіт, а саме нерухомості правої руки. Крім того, в ньому не міститься запису про те, що заповіт був прочитаний вголос перед його підписанням та відсутні свідки при його підписанню і посвідченню.

Оскільки позивач заявив вимогу про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину, тому обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить змінити рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року та виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про встановлення нікчемності заповіту та доповнити резолютивну частину рішення висновком про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000 грн. витрат на правничу допомогу. В іншій часині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні суд помилково як на підставу нікчемності заповіту посилається на порушення форми та посвічення заповіту у зв`язку з відсутністю свідків та відсутністю запису, що такий заповіт був прочитаний вголос заповідачем перед його підписанням. Дані висновки суду спростовуються показами свідка ОСОБА_9 , яка була допитана в судовому засіданні та підтвердила, що перед підписанням заповіту ОСОБА_5 прочитала текст заповіту, після чого нотаріус перечитала ще раз текст заповіту після чого він був підписаний ОСОБА_9 .

Крім того, вказує, що посилання суду в своєму рішенні як на підставу нікчемності оскаржуваного заповіту на ту обставину, що в ньому не зазначено яка саме фізична вада заповідача стала причиною неможливості підписання заповіту самим заповідачем є помилковим та не грунтується на законі, оскільки це не передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому, в заповіті вказано, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не може власноручно підписати заповіт.

Також скаржник звертає увагу на те, що при поданні відзиву на позовну заяву її представником ОСОБА_10 було заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача надано до суду всі передбачені законом докази надання такої допомоги ОСОБА_11 , однак суд в оскаржуваному рішенні взагалі не вирішив дане питання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 740.

У відповідності до заповіту, складеного 23 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 920, 921, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, у вказаному тексті заповіту, нотаріусом роз`яснено, що заповіт складено зі слів заповідача, з урахуванням її дійсних намірів, на її усне прохання, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів о 13 годині 35 хвилин.

Також у заповіті зазначено, що ОСОБА_5 , за станом здоров`я не може власноручно підписати заповіт, на її особисте прохання в її присутності текст заповіту підписала ОСОБА_9 на дому, за адресою: АДРЕСА_3 , о 15 год. 25 хв.

У заповіті вказано про те, що особі, яка підписує заповіт, роз`яснено зміст ст. 1255 ЦК України про те, що вона не має права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту та його змісту, скасування або зміни заповіту.

Також заповіт містить що заповіт складено і записано в двох примірниках, що мають однакову силу, один із яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса, а другий примірник, викладений на бланку нотаріальних документів, видається заповідачу. У графі «підпис» наявний підпис ОСОБА_9 .

У заповіті наявні посилання на місце та дату його підписання та вказано, що нотаріусом особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_9 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса, встановлено, її дієздатність перевірено, справжність її підпису нотаріус засвідчує.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 була заведена 27 вересня 2021 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г. за № 119/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі сформованим 27 вересня 2021 року за № 66596395.

14 січня 2022 року позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Животовської Н.Г. із заявою про попередження видачі на підставі заповіту свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки він має намір оскаржити такий заповіт.

Рішення суду оскаржується стороною відповідача лише в частині виключення з мотивувальної частини рішення висновку про встановлення нікчемності заповіту, тому саме в цій частині є предметом апеляційного перегляду колегії суддів. В інших частинах рішення суджу не оскаржено.

Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить про те, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу, набуття, зміни, встановлення, припинення прав ні для кого. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

Визнання недійсним нікчемного правочину чи встановлення нікчемності правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. пункти 53 - 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), пункти 69 - 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)).

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Зміст ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема статтях 1247-1249,1253 ЦК України.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пунктів 1.4-1.7 глави 3 Порядку передбачені вимоги до посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед підписом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що на оскаржуваному заповіті наявний запис про те, що такий заповіт був підписаний іншою особою у зв`язку зі станом здоров`я заповідача, записаний нотаріусом на прохання заповідача у зв`язку з хворобою останньої, але в ньому не міститься значення, що такий заповіт був зачитаний вголос заповідачем перед його підписанням. Відсутність вказаної обставини в тексті заповіту, що прямо передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій стало підставою для висновку суду, що даний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження доводів нікчемності заповіту в мотивувальній частині рішення, оскільки такий висновок суду узгоджується з вищеприведеними висновками Великої Палати Верховного Суду та відповідає встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в оскаржуваному рішенні не навів жодного переконливого, належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при складанні чи посвідченні заповіту не спростовують висновку суду, приведеного в мотивувальній частині рішення про підтвердження обставини нікчемності заповіту через порушення форми його складання, а саме, в порушення п.п. 1.7 п. 1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусів України у тексті заповіту, записаного нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів відсутня інформація, що заповідачем заповіт був прочитаний вголос, про що зазначається перед його підписанням.

Що стосується вимог апеляційної скарги про доповнення резолютивної частини рішення районного суду абзацом, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та адвокатом Непокульчицьким В.С. 24 жовтня 2022 року був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги (Т. 1 а.с. 101-103). До матеріалів справи долучено ордер про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Непокульчицьким В.С. відповідачу ОСОБА_2 в Уманському міськрайонному суді Черкаської області (Т.1 а.с. 105), та квитанцію до прибуткового касового ордера № 9 від 24 жовтня 2022 року про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 20 000 грн. відповідно договору № 23 від 24 жовтня 2022 року.

Під час розгляду справи та ухвалення рішення, суд першої інстанції не вирішував питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості переглянути законність рішення суду в цій частині.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Тому питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Судді