Справа № 278/3644/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

"28" квітня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Рабчинській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 у липні 2024р. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою в сумі 40000,00 грн. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 20.06.2024р. ОСОБА_2 під розписку позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. та зобов`язався повернути кошти у строк до 23.06.2024р. Станом на 30.06.2024р. ОСОБА_2 борг не повернув. Враховуючи вищезазначене, представник позивача просить позов задовольнити.

Від представника позивача ОСОБА_3 28.04.2025р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Рекомендовані повідомлення направлені на адресу відповідача повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки .

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно розписки від 20.06.2025р., ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 кошти у розмірі 40000,00 грн. Зобов`язався повернути вказану суму до 23.06.2024р. Розписка засвідчена трьома особами (а.с. 6, 41).

У вказаній розписці зазначено дату її складення, особу позикодавця та позичальника, суму позики, строк, на який вона надається, та обов`язок позичальника повернути кошти, отримані в борг. На цій розписці міститься підпис позичальника.

В зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 11.11.2015 у справі №6-1967цс, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зазначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно положень ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики не виконано.

Дана позиція відображена в постанові Верховного Суду від 26.09.2019р. по справі №295/455/16-ц.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що у позивача ОСОБА_1 знаходиться розписка від 20.06.2024р., оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с. 41).

Враховуючи вищевикладене, приписи ст.1047 ЦК України, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини, які випливають з договору позики, укладення якого підтверджується розпискою від 20.06.2024р., яка засвідчує факт отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів у розмірі 40000,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, отримавши від позивача грошові кошти в сумі 40000,00 грн., свої зобов`язання щодо повернення коштів у строк та у повному обсязі не виконав, отже позов підлягає до задоволення.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_4 та адвокатом Янчуком М.О. було укладено Договір про надання адвокатських послуг № 29/1/2/24 від 26.06.2024р. (а.с. 4-5).

Відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг № 29/1/2/24 від 26.06.2024р. (п.п. 4.1. - 4.5.): за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10000,00 грн. Оплата послуг здійснюється під час підписання даного договору. Розрахунки за договором здійснюються в готівковій формі; розрахунки за договором здійснюються у національній валюті гривні; оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати (а.с. 4-5).

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Письмового або усного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у зв`язку з їх не співмірністю від ОСОБА_2 на надходило.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. за договором позики від 20.06.2024р. та 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В. П. Маслак