Справа № 137/1305/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2025 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голоти О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Позов мотивує тим, що 10.08.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в позику в сумі 80000,00 доларів США. Грошові кошти за договором були укладені в повному обсязі, що підтверджується підписанням самого договору позики. Сторони домовились, що позичальник вправі повертати позику як рівними, так і не рівними частками.

В 2016 році, він подав позов до відповідача про стягнення коштів.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2017 року у справі №137/1547/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, прийнято рішення. Відповідно до якого судом були встановлені обставини укладення договору позики від 10.08.2014 року, а саме отримання позики ОСОБА_2 в сумі 80000 доларів США строком на 5 років з кінцевим терміном повернення 10.08.2019 року. Внаслідок вирішення спору, в задоволенні в позові було відмовлено, так як позов подано передчасно, оскільки договір позики укладено на 5 років до 10.08.2019, тобто строк виконання його ще не настав і відповідач частково повертає суму позики тим самим не заперечує щодо повернення решти суми позики.

Отже, як з моменту укладення договору позики від 10.08.2014 року так і з моменту відкриття провадження в справі №137/1547/16 відповідач ОСОБА_2 був достеменно обізнаний про існування в нього зобов`язання перед позивачем. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06.12.2022 року у справі № 137/425/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, позов ОСОБА_1 було задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 10.08.2014 в загальній сумі 2329293,32 грн що складається з: 2153857,38 грн. - борг за позикою; 175435,94 грн. - 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України за період з 11.08.2019 по 28.04.2022. Також, стягнуто витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 11 000 грн. (одинадцять тисяч гривень) та судовий збір у розмірі 12405,00 грн. Станом на сьогодні зобов`язання за договором позики так і не виконані. На виконання даного рішення було відкрито виконавче провадження №71029756 у Літинському ВДВС.

18.10.2023 під час ознайомлення з виконавчим провадженням було встановлено що боржником ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 було отримано доходи від податкового агента Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій області в сумі 25000 грн. у 2 кварталі 2022. У відповідь на адвокатський запит від 26.10.2023 Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Вінницькій області (філія ГСЦ МВС) листом від 01.11.2023 було повідомлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів гр. ОСОБА_2 (код РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема, було придбано NISSAN NAVARA, 2013 року випуску, дата реєстрації 29.10.2013, а 08.06.2022 - перереєстровано на нового власника в територіальному сервісному центрі № 0542 (на правах відділу, м. Тульчин) РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області.

Також, в порядку ЦПК були отримані відомості що 08.06.2022 ОСОБА_2 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) було відчужено на підставі договору купівлі-продажу легковий автомобіль NISSAN NAVARA, 2013 року випуску на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 . Тобто відповідач знаючи про свої невиконані зобов`язання відчужив автомобіль іншій особі. Вважає даний правочин є недійсним, оскільки укладений всупереч закону і відповідно порушує його права та інтереси позивача, тоиу змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 0542/2022/3208205 від 08.06.2022 транспортного засобу укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у територіальному сервісному центрі МВС 0542 РСЦ ГСЦ МВС в Вінницькій області щодо відчуження автомобіля NISSAN NAVARA, 2013 року випуску, чорного кольору, номер НОМЕР_4 .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Оверковського К.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю. Також просить врахувати довідку Літинського ДВС від 18.10.2024 про залишок.боргу по виконанні виконавчого листа №137/425/22 виданого 27.01.2023 Літинським районним судом Вінницької області від 18.10.2024 року складає 2329293,32 грн. Стягнень не було. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 06.09.2024 року вартість житлового будинку та земельної ділянки, що за адресою АДРЕСА_2 складає 1639470 грн. При цьому вартість легкового автомобіля NISSAN NAVARA, 2013 року випуску відповідно до п.3.1 договору про купівлю-продаж 0542/2022/3208205 від 08.06.2022 року складає 25 000 грн. З чого слідує, що вартість зазначених об`єктів майна не покриває повністю суми стягнення по виконавчому провадженні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Підреза І.В. в судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Заяв чи клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. До суду повернувся конверт з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторони позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до Договору позики від 10.08.2014 (а.с.8-9) ОСОБА_4 передав у власність позичальникові, відповідачу по справі ОСОБА_2 кошти в сумі 80 000,00 доларів США на період до 10.08.2019 (а.с. 8 том 1). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області (філія ГСЦ МВС) від 28.11.2023, встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів 08.06.2022 гр. ОСОБА_2 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) було відчужено на підставі договору купівлі-продажу легковий автомобіль NISSAN NAVARA, 2013 року випуску на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 . Вартість вищевказаного транспортного засобу згідно договору купівлі-продажу складала 25 000,00 грн. (а.с.10 т.1). Факт купівлі-продажу підтверджується Договором купівлі-продажу (а.с.14-15 т.1), згідно якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль NISSAN NAVARA, 2013 року випуску за 25 000,00 грн. Відповідно до Розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.20-25) за ОСОБА_2 знайдені обтяження - застава рухомого майна. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06.12.2022 (а.с.26-31) з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) стянуто грошові кошти за договором позики від 10.08.2014 в загальній сумі 2329293,32 (два мільйона триста двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три гривні 32 копійки)грн що складається з: 2153857,38грн - борг за позикою; 175435,94 грн - 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України за період з 11.08.2019 по 28.04.2022. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 04.01.2024 (а.с.81-82) забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, шляхом накладення арешту на легковий автомобіль NISSAN NAVARA, 2013 року випуску, чорного кольору, номер НОМЕР_4 , д.н.з. « НОМЕР_6 », належний ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 та встановлення заборони щодо його розпорядження, а саме здійснювати зняття автомобіля з реєстраційного обліку, перереєстрацію, купівлю-продаж, дарування, обмін, заставу, передачу в оренду, іншу платну або безоплатну передачу права власності та розпорядження зазначеним транспортним засобом. Заборонено відповідачу ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які дії щодо відчудження легкового автомобіля NISSAN NAVARA, 2013 року випуску, чорного кольору, номер НОМЕР_4 , д.н.з. « НОМЕР_6 », передачі його третім особам, переобладнання, демонтаж та інші дії щодо погіршення стану. На підставі вказаної ухвали, відкрито виконавче провадження ВП №73738674 (а.с.196-197 т.1). Відповідно до довідки Літинського відділу державної виконавчої служби у вінницькому районі Вінницької області Центрального міжергіонального упрваління Міністерства юстиції (м. Київ) за №22.4-37/15180 від 18.10.2024 (а.с.244 т.1) судом встановлено, що станом на 18.10.2024 дійсно на виконанні перебуває відкрите виконавче провадежння ВП №75127859 з примусового виконання виконавчого листа №137/425/22 виданого 27.01.2023 року Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 10.08.2024 в загальній сумі 2329293,32 (два мільйони триста двадцять дев`ять тисяч двісті девяності три гривні 32 копійки), що складається з 2153857,38 грн. борг за позикою, 175435,94 грн. - 3 % річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦПК України за період з 11.08.2019 по 28.04.2022. Залишок боргу на користь ОСОБА_1 станом на 18.10.2024 року у виконавчому провадженні складає 2329293,32 грн. Стягнень не було. (а.с.244 т.2). Відповідно до Звіту про неналежну оцінку житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а.с.246-247) ринкова вартість вказаного обєкта становить 1 639 470 грн., що еквівалентно 39 900 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків мажуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін (позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 404/6619/17). Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оспорювати правочин може також заінтересована особа, яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019р. у справі № №369/7542/16-ц). Сам перехід права власності на спірне майно після відкриття провадження в 2016 у справі про стягнення на користь Позивача боргу свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. У постанові Верховного Суду від 14.12.2022 р. у справі № 372/437/20. зазначено наступні висновки, що відсутність у момент вчинення оспорюваного правочину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про накладення арешту на спірний будинок не свідчить про відсутність будь-яких обтяжень на таке майно та право відповідача вільно ним розпоряджатися. До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постановах від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16 від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17 та від 18 січня 2017 року у справі № 6- 2552цс16 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18). Крім того, у спірному випадку слід враховувати, що судового захисту в першу чергу потребує особа, для якої внаслідок укладення оспорюваних правочинів виникли певні негативні наслідки (позивач, кредитор у зобов`язанні). Як наголосив Верховний Суд у постанові від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом. Елементом фраудаторності правочину не є часовий проміжок, а є причиннонаслідковий зв`язок укладення оспорюваного правочину боржником умисел якого направлений на недопущення звернення стягнення на майно, яке йому належить. Правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу). Статтею 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(1І)/2021 у справі № 3- 95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій. що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав. Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.12.2023 7 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)». Як наслідок, може бути визнаний недійсним договір, спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та. відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі № 693/624/19 та від 08 вересня 2021 року в справі № 379/1542/19 та у справі № 757/59768/19-ц від 22 вересня 2021 року. Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 908/794/19 звернув увагу на те, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення мас встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків цієї особи (недопущення їх у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.12.2023 8 заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 204/3503/19). Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності,- тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те. що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Частиною третьою статті 228 ЦК України передбачено можливість визнання недійсним правочину, який порушує публічний порядок, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Саме на цьому принципі базується доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка виходить з римської максими - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Так, судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 існує борг у розмірі 2329293,32 (два мільйони триста двадцять дев`ять тисяч двісті девяності три гривні 32 копійки) і відкрито виконавче провадження по вказаному боргу. Відповідачем будь-яких дій щодо його повернення не вчиняються. 08.06.2022 ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 0542/2022/3208205 від 08.06.2022 про продаж транспортного засобу, своєму синові ОСОБА_3 автомобіль NISSAN NAVARA, 2013 року випуску, чорного кольору, номер НОМЕР_4 . Оскільки, ОСОБА_2 на час укладення оспорюваного правочину мав невиконане перед позивачем зобов`язання, тому при укладенні вищезазначеного договору, міг передбачити негативні наслідки щодо можливого стягнення боргу за рахунок реалізації належного йому нерумого майна. Так, судом встановлено, що відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 06.09.2024 року вартість житлового будинку та земельної ділянки, що за адресою АДРЕСА_2 складає 1639470 грн., а вартість легкового автомобіля NISSAN NAVARA, 2013 року випуску відповідно до п.3.1 договору про купівлю-продаж 0542/2022/3208205 від 08.06.2022 року складає 25 000 грн. З чого слідує, що вартість зазначених об`єктів майна не покриває повністю суми стягнення по виконавчому провадженні. Крім того, будь-який правочин, вчинений відповідачем у період виконання своїх зобов`язань із погашення заборгованості, внаслідок чого він перестає бути платоспроможним доводить той факт, що відповідач діє недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду прав інших осіб, в тому числі маючи непогашені боргові зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 . Враховуючи ту обставину, що позов підлягає до задоволення, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача у якості відшкодування витрат зі сплати судового збору необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1825,12 грн. Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст 3, 13, 234 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 0542/2022/3208205 від 08.06.2022 транспортного засобу укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у територіальному сервісному центрі МВС 0542 РСЦ ГСЦ МВС в Вінницькій області щодо відчуження автомобіля NISSAN NAVARA, 2013 року випуску, чорного кольору, номер НОМЕР_4 . Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 1825,12 грн. Копію заочного рішення протягом 2 діб направити відповідачеві та роз`яснити, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач може надіслати до суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.