П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року місто Київ

справа № 761/552/22

провадження №22-ц/824/3786/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:судді-доповідача - Шкоріної О.І.,суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,за участю секретаря судового засідання-Височанської Н.В.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Генерація Тепла»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , подану представником Науменком Олексієм Григоровичем,

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 вересня 2024 року,ухвалене у складі судді Савицького О.А.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу №8044/2020/2214263 від 22.09.2020 транспортного засобу БМВ модель Х5, 2018 року випуску, укладений між ТОВ «Генерація Тепла» та ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та ТОВ «Генерація Тепла» у 2018 році виникли господарські відносини, які тривали до 2021 року. В зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Генерація Тепла» господарських зобов`язань, у останнього перед ФОП ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість, оскільки товариство своєчасно не сплатило позивачеві за отримані послуги відповідно до актів здачі-прийняття виконаних робіт за 2019 рік 98500 грн. та за січень-лютий 2020 року 34000 грн.

29.07.2021 Господарським судом м.Києва ухвалено рішення у справі № 910/7136/21 про стягнення з ТОВ «Генерація Тепла» на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 132500 грн., 3% річних в розмірі 6705,24 грн., інфляційні втрати в розмірі 12985,53 грн. та судовий збір у розмірі 2282,86 грн., а всього заборгованість в сумі 154473,63 грн.

30.08.2021 виданий судовий наказ.

16.09.2021 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Станом на дату подання позову ТОВ «Генерація Тепла» не має грошових коштів на рахунках, матеріально-товарних цінностей, іншого майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, протягом 2020-2021 внаслідок неналежного виконання господарських зобов`язань, ТОВ «Генерація Тепла» відповідно до рішень Господарського суду м.Києва має заборгованість перед іншими суб`єктами господарської діяльності майже на 900000 грн., яка залишається непогашеною.

У жовтні 2020 позивачу стало відомо, що станом на 15.09.2020 товариство спрямувало всі наявні грошові кошти на дострокове погашення договору фінансового лізингу, укладеного з ТОВ «УЛФ-Фінанс», за результатами якого отримав право власності на транспортний засіб.

Передбачаючи майбутні наслідки неналежного виконання господарських зобов`язань перед ФОП ОСОБА_1 та іншими суб`єктами господарської діяльності, ТОВ «Генерація Тепла» та ОСОБА_2 , маючи корисливий інтерес в приховуванні єдиного цінного рухомого майна, уклали фіктивний договір купівлі-продажу від 22.09.2020. Ознакою фіктивності правочину є продаж автомобіля за заниженою ціною, ОСОБА_3 не сплачено жодних коштів, укладання договору відбулось з використанням підроблених документів, зокрема, протоколу загальних зборів учасників товариства.

В подальшому ОСОБА_2 продав автомобіль ОСОБА_4 .

Саме укладення фіктивного правочину через 7 днів після оформлення права власності за договором лізингу, швидке відчуження транспортного засобу за ціною в 6 разів нижчою за ринкову по договору, по якому ОСОБА_2 не сплатив товариству жодних грошових коштів, свідчить про усвідомлення своїх протиправних намірів та планування уникнення виконання зобов`язань.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19 серпня 2024 року відмовлено ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача адвокат Науменко О.Г. подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає що висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні суду, є поверхневими та помилковими, які полягають у тому, що на стадії завершення підготовчого провадження судом зібрані всі наявні докази сторін у справі та письмова позиція сторін, які повністю підтверджують доводи позивача про фраудаторність оспорюваного правочину. Оспорюваний договір укладений в період наявності невиконаних господарсько-фінансових зобов`язань товариства перед позивачем; оспорюваний правочин укладений при узгодженій взаємодії між пов`язаними особами, оскільки засновниця товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою; товариство за результатами укладення оспорюваного договору не отримало жодних коштів, а ні в касу, а ні на поточний рахунок; договірна ціна зазначена в оспорюваному правочині як мінімум в 6 разів менше від ринкової; протокол загальних зборів товариства про продаж ТЗ був сфальсифікований, оскільки ОСОБА_5 була відсутня в Україні.

Твердження суду про відсутність непогашеного зобов`язання відповідача перед позивачем на момент укладення оспорюваного договору, спростовується фактами, доказами та обставинами, наявними в матеріалах справи, зокрема договором про надання правових послуг від 01.10.2018, від 30.11.2018, від 01.09.2019, актами здачі-прийняття виконаних робіт.

Судом не враховано наявність заборгованості у ТОВ «Генерація Тепла» перед іншими суб`єктами підприємницької діяльності, а саме перед ПрАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів», ТОВ «Брифінг», ТОВ «Навітас».

Крім того, апелянт звертає увагу на той факт, що відсутність рішення суду про стягнення боргу за господарськими зобов`язаннями, відсутність відкритого виконавчого провадження чи відсутність обтяжень на майно товариства станом на дату укладення оспорюваного договору не спростовує їх недобросовісність при вчиненні оскаржуваного правочину, оскільки відповідач знав про свою заборгованість перед позивачем, яка виникла в 2019 році та січні-лютому 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Лисенко Д.В, який представляє інтереси ОСОБА_4 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Науменко О.Г. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Гутник І.Б., представник ОСОБА_4 адвокат Лисенко Д.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання представники ТОВ «Генерація Тепла» та Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в м.Києві не з`явилися, про день і час розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судових повідомлень до електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду ( а.с.78), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом установлено, що 29.07.2021 Господарським судом м.Києва ухвалено рішення у справі № 910/7136/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ТОВ «Генерація Тепла» про стягнення заборгованості, яким даний позов задоволено, а саме стягнуто з ТОВ «Генерація Тепла» на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість у сумі 132500 грн., три проценти річних у сумі 6705,24 грн., інфляційні втрати у сумі 12985,53 грн., та судовий збір у сумі 2282,86 грн., а всього 154473,63 грн.

Вказане рішення набрало законної сили, за яким Господарським судом м.Києва стягувачу був виданий наказ № 910/136/21 від 30.08.2021, на підставі якого 16.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Авторговим А.М. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5.

Разом з тим, 22.09.2020 між ТОВ «Генерація Тепла» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2020/22154263, оформлений та підписаний сторонами у Територіальному сервісному центрі 8044 РЦС МВС в м.Києві, який і оспорюється позивачем в даній справі.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу, продавець зобов`язався передати у власність покупцеві транспортний засіб марки «BMW», модель «Х5», 2018 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

Відповідно до розділу 3 договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала 200000 грн.

Після придбання транспортного засобу, 22.09.2020 ОСОБА_2 у ТСЦ 8044 було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на транспортний засіб марки «BMW», модель «Х5», 2018 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

12.02.2021 ОСОБА_2 здійснив відчуження належного йому транспортного засобу ОСОБА_4 , яка отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «BMW», модель «Х5», 2018 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу у ТОВ «Генерація Тепла» були відсутні обмеження щодо розпорядження транспортним засобом, який був предметом цього договору, а також станом на той час позивач не звертався до суду з будь-якими позовними заявами про стягнення заборгованості з ТОВ «Генерація Тепла». Позивач звернувся до Господарського суду м.Києва з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ «Генерація Тепла» лише 05.05.2021, а рішення суду про стягнення з ТОВ «Генерація Тепла» на користь позивача заборгованості ухвалено майже через рік після укладення договору купівлі-продажу.

Врахувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту ухилення ТОВ «Генерація Тепла» від виконання існуючих зобов`язань перед позивачем на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу.

При цьому, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «Генерація Тепла» є пов`язаними між собою особами, які вступили у змову з метою невиконання ТОВ «Генерація Тепла» своїх зобов`язань перед позивачем, а отже в діях сторін відсутній протиправний умисел при укладення оспорюваного договору.

Крім того, матеріалами справи підтверджується та не спростовано стороною позивача, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 22.09.2020, укладений між ТОВ «Генерація Тепла» та ОСОБА_2 , мав мету, обумовлену цим договором, так само як і договір купівлі-продажу, укладений 12.02.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що доводить реальність та відплатність оспорюваного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, а саме щодо недобросовісних дій відповідачів та зловживання правом під час вчинення оспорюваного правочину, який є способом ухилення від виконання грошового зобов`язання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно ч.1 ст.15, ч,1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч.3 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268,16-ц вказано, що «Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст,3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України), та послався на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст.234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст.228 ЦК України. Суди першої та апеляційної інстанції, встановивши, що Особа-8, відчужуючи належні йому на праві власності будинок і земельну ділянку, що знаходиться за АДРЕСА-3, своїм синам - ОСОБА - 9 і ОСОБА - 10 був обізнаний про наявність вироку Голосіївського районного суду м.Києва від 2 листопада 2012 року, що набрав законної сили, яким стягнуто, в тому числі, з нього на користь ТОВ «Банк Фамільний» 580849,84 грн., правильно вважали, що боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаного судового рішення. Крім того, з`ясувавши, що при укладенні 27 грудня 2012 року оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому вироку суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА-8, суди обґрунтовано визнали недійсними оспорювані правочини на підставі ст.234 ЦК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 5 липня 2018 року у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір ( в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».

У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією із основоположних засад цивільного судочинства є добросовісність ( п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю з повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч. 5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Згідно зі ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За висновками Верховного суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Встановивши, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, у ТОВ «Генерація Тепла» були відсутні обмеження щодо розпорядження транспортним засобом, який був предметом цього договору, а також станом на той час позивач не звертався до суду з будь-якими позовними заявами про стягнення заборгованості з ТОВ «Генерація Тепла», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що договір купівлі-продажу ТОВ «Генерація Тепла» був укладений з метою ухилення від виконання існуючих зобов`язань перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу у ТОВ «Генерація Тепла» вже існували невиконані перед позивачем зобов`язання, що підтверджується договорами про надання правових послуг від 01.10.2018, від 30.11.2018, від 01.09.2019, та актами здачі-прийняття виконаних робіт, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки станом на 22.09.2020 ОСОБА_1 до суду з позовом не звертався. Однією із ознак фраудаторності правочинів є момент вчинення договорів, зокрема, після відкриття провадження, відмови у забезпеченні позову і до першого судового засідання ( правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 19.05.2021 у справі № 693/624/19).

Сама по собі наявність у ТОВ «Генерація Тепла» заборгованості перед іншими суб`єктами підприємницької діяльності не може бути підставою для задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що протокол загальних зборів товариства про продаж транспортного засобу був сфальсифікований, оскільки ОСОБА_5 , підпис якої міститься у протоколі, була відсутня в Україні, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки сама по собі відсутність ОСОБА_5 в Україні не може свідчити, що остання участі у вирішенні питання про продаж транспортного засобу не приймала.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачі ТОВ «Генерація Тепла» та ОСОБА_2 є пов`язаними між собою особами. При цьому, ОСОБА_2 продав автомобіль ОСОБА_4 , що доводить реальність укладених договорів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи ж апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, висновки суду, викладені в рішенні суду, відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 267, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , подану представником Науменком Олексієм Григоровичем , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 3 червня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус