Справа № 541/1701/25
Номер провадження 2/541/942/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавська області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

30 квітня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2020 року №104584 в розмірі 15 660 грн, судових витрат та витрат на професійну правову допомогу, мотивуючи вимоги наступним. 10 січня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №104584, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 3000 грн. ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом безготівкового переказу. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 15 660 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 660 грн заборгованість за відсотками. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЗАЙМЕР», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №104584 від 10 січня 2020 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5 на звороті).

Відповідач ОСОБА_1 з`явився в судове засідання, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», у зв`язку з безпідставним нарахуванням відсотків по заборгованості. Вказав, що витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними та непропорційними заявленим вимогам, а тому просив суд зменшити заявлену Товариством суму витрат на професійну правову допомогу. Також зазначив, що він є інвалідом ІІ групи та учасником бойових дій.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст. 530 ЦК України.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що на підставі договору про надання фінансового кредиту від 10 січня 2020 року №104584, додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту від 10 січня 2020 року №104584 між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №104584. Сума кредиту становить 3000 грн, строк кредиту 30 днів до 08 лютого 2020 року, але в будь якому випадку договір діє до повного виконання сторонами (п.п. 1.2 п. 1 договору), процентна ставка 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу (а.с. 14-16).

ТОВ «ЗАЙМЕР» перерахувало кошти в розмірі 3000 грн на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою від 25 лютого 2025 року №1536/02 (а.с. 23 на звороті).

Таким чином, ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а останній отримав грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, додатковою угодою №1, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування.

Згідно з договором факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021, витягу з реєстру боржників, платіжної інструкції №1653, №432, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ЗАЙМЕР» і боржниками (а.с. 12 на звороті, 17-23).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №104584 від 10 січня 2020 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 13 січня 2025 року становить 15 660 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 660 грн заборгованість за відсотками (а.с. 12).

13 січня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 24).

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2020 року №104584, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2020 року №104584, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Однак, дослідивши індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту та додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №104584 від 10.01.2020 суд з`ясував, що сума нарахованих процентів за 30 днів мала становити 1800 грн, на підставі фіксованої процентної ставки в розрахунку 2% на добу, що підтверджується п. 1.3. Договору. Разом з тим, до даної суми позивачем безпідставно додано пеню (у розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов Договору п. 4.3. Договору), хоча вимог про стягнення пені позивачем не заявлялося.

Таким чином, зважаючи на той факт, що ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в своїх позовним вимогах просило стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та за відсотками, суд дійшов до висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути 3000 грн заборгованості за тілом кредиту та 1800 грн заборгованості по відсоткам.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції ВСУ від 01.03.2017 у справі №703/686/15-ц з відповідача, який є інвалідом ІІ групи, судовий збір не стягується навіть у разі, якщо рішення ухвалено не на його користь.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ч. 6 статті 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України.

До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, додаткову угоду №1 від 27 грудня 2024 року, актом про отримання правової допомоги від 03 червня 2025 року, копією платіжної інструкції №39145 від 03.06.2025 на суму 10 500 грн.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Відтак, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов висновку відшкодувати позивачу 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з пропорційності предмету спору та необґрунтованості заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», , адреса: вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, м. Київ, заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2020 року №104584 в розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп., з яких: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту, 1800 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», , адреса: вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, м. Київ, витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Витрати понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», , адреса: вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, м. Київ, по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 11.06.2025.

Суддя О. А. Городівський