Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/209/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/209/23,

учасники справи:

позивач акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

вимоги позову звернення стягнення на предмет іпотеки,

представник позивача Панченко Д.В.,

представник відповідача Ковальчук І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач зазначив, що 24.12.2007 року акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 07-962/35-632-21, згідно якого останній отримав кредит у сумі 35 000 доларів США.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 24.12.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено Іпотечні договір, відповідно до якого ОСОБА_4 передала АТ «Укрсоцбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 129,7 кв. м., житловою площею 68,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

З 18.10.2021 року вказаний будинок належить ОСОБА_1 , а тому всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, перейшли і до ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 07-962/35-632-21 не виконав, істотно порушив умови кредитного договору в результаті чого станом на 08.12.2022 р. має заборгованість: за кредитом 28022,5 доларів США; за відсотками 31289,78 доларів США.

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»). Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019.

12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на акціонерне товариство «Сенс Банк» (надалі АТ «Сенс Банк»), а також про внесення змін до статуту АТ «Сенс Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зважаючи на невиконання боржником основного зобов`язання просить звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 129,7 кв. м., житловою площею 68,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 07-962/35-632-21.

Представник відповідача адвокат Ковальчук І.М. подала до суду відзив, у якому щодо задоволення позову заперечувала у зв`язку з його безпідставністю. Вказала, що 22.12.2011 року Красилівським районним судом Хмельницької області було ухвалено рішення по справі №2-708/11, яким визнано правовідношення оформлене іпотечним договором (з майновим поручителем) б/н від 24.12.2007, укладене між «Укрсоцбанком» та ОСОБА_4 припиненим, зобов`язано нотаріуса зняти заборону на відчуження та інші обмеження та обтяження, які були ним вчинені в зв`язку з посвідченням іпотечного договору (з майновим поручителем) б/н від 24.09.2007 та додаткового договору до Іпотечного договору (з майновим поручителем), посвідченого 24.12.2007, від 31.03.2008, щодо домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане рішення набрало законної сили та було виконане нотаріусом.

12.03.2012 відповідач на підставі договорів купівлі-продажу придбав у ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому на момент укладення договорів вказане майно не було обтяжено жодними правами третіх осіб, у тому числі іпотекою, оскільки іпотека булла припинена.

В подальшому апеляційним судом було поновлено строк на апеляційне оскарження та скасовано вищевказане рішення суду, однак із заявою про поворот виконання банк не звертався.

Відповідач набув оспорюване майно, правомірно. Майно не було обтяжено іпотекою, а тому застосування ст. 23 Закону України «Про іпотеку» є неможливим. Крім того, відповідач не знаючи про існування будь-яких обтяжень третіх осіб передав спірне майно в іпотеку ОСОБА_3 перед яким має фінансові зобов`язання.

Третя особа ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, у яких щодо задоволення позову заперечив, вказав, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.02.2011 року по справі №1480/10 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, позов банку задоволено, стягнуто в солідарному порядку ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 265157,02 гривень та 3075,99 гривень витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Звертаючись до Третейського суду позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою та відповідно втратив право нараховувати відсотки передбачені договором. Таким чином кредитор (ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк»), який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням Третейського суду від 14.02.2011 року по справі №1480/10, яким таку заборгованість в сумі 265157,02 грн. було стягнуто, а тому стверджує, що позивач не має жодних правових підстав для визначення заборгованості за кредитним договором в сумі 59312,28 дол. США. Крім цього, наголошує, що після винесення рішення третейським судом 14.02.2011 року за період з 14.02.2011 року по 09.12.2011 року на користь позивача було сплачено заборгованість в розмірі 71047,38 грн, отже загальний розмір заборгованості не може становити більше 194109 грн 64 коп.

При цьому ОСОБА_2 зауважив, що заборгованість за кредитним договором № 07-962/35-632-21 від 24.12.2007 може бути меншою, чи взагалі відсутньою, оскільки не відомо чи вносилися будь-які кошти на погашення заборгованості поручителем ОСОБА_5 чи іпотекодавцем ОСОБА_4 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні, вказав, що первинна реєстрація обтяження спірного майна була здійснена 24.12.2007 у зв`язку із укладенням іпотечного договору з ОСОБА_4 . В подальшому іпотечне зобов`язання 22.12.2011 року було припинено згідно рішення суду, яке було в подальшому скасовано постановою апеляційного суду. Вказав, що з заявою про поворот виконання рішення суду у справі №2-708/11 від 22.12.2011 банк не звертався. Наголошував, на тому, що відповідач не може вважатися добросовісним оскільки зареєстрований з іпотекодавцем ОСОБА_4 за однією адресою.

Відповідаючи на питання суду, вказав, що у позивача наявні докази реєстрації 24.12.2007 права іпотеки, однак таких доказів суду надано не було у зв`язку з тим, що сторона при подачі позову не вважала доцільним їх подавати.

Щодо внесення запису про реєстрацію іпотеки 07.11.2024 року пояснив, що мало місце поновлення запису, внесеного до реєстру 24.12.2007. При цьому не зміг вказати на положення законодавства, яким передбачено можливість поновлення запису про іпотеку після її скасування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Представник відповідача Ковальчук І.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції щодо задоволення позову заперечила, вказала, що позивачем не спростовано доказами добросовісність набуття права власності ОСОБА_1 на спірний будинок, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу майно не було обтяжене іпотекою. Крім того, вказувала на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності заборгованості за основним договором та її розміру. Крім того, вказала, що суду не надано доказів виконання чи невиконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, отримати такі відомості ОСОБА_1 не може, оскільки він не був учасником вищевказаної третейської справи.

Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просив в задоволенні позову відмовити, справу розглянути у його відсутність.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

24.04.2023 відкрито провадження у справі.

06.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

18.04.2024 ухвалою суду за клопотанням представника позивача судом постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження для вирішення питання про залучення до участі у справі третіх осіб.

18.04.2024 ухвалою суду залучено до участі в справі третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4

06.05.2024 ухвалою суду в порядку забезпечення позову накладено арешт на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0793 га, кадастровий номер :01:002:0202.

25.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

28.05.2025 протокольною ухвалою суду оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що рішення буде ухвалено та проголошено 05.06.2025.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

24.12.2007 року АТ «Укрсоцбанк» уклало з ОСОБА_2 кредитний договір № 07-962/35-632-21, згідно якого останній отримав кредит у сумі 35 000 доларів США зі сплатою 11,5 % процентів річних з кінцевим строком повернення основної заборгованості до 20.12.2022 року.

31.03.2008 року та 26.11.2008 року АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 уклали додаткові угоди №1 та №2 до кредитного договору № 07-962/35-632-21 від 24.12.2007 року, у яких внесли зміни до кредитного договору № 07-962/35-632-21 від 24.12.2007 року зокрема визначили новий розмір процентної ставки в розмірі 9,9% та 10.9% відповідно.

24.12.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 передала АТ «Укрсоцбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 129,7 кв. м., житловою площею 68,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.М. 24.12.2007 року та зареєстровано в реєстрі за №5910.

Згідно з п. 4.6.1 іпотечного договору одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя є рішення суду.

31.03.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір до іпотечного договору від 24.12.2007, відповідно до якого сторонами договору внесено зміни до іпотечного договору від 24.12.2007 року, зокрема ОСОБА_4 передала АТ «Укрсоцбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 129,7 кв. м., житловою площею 68,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0793 га, кадастровий номер :01:002:0202, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального, житлового, гаражного і дачного будівництва. А також погодили розмір процентної ставки за основним зобов`язанням у розмірі 9,9%. Вказаний додатковий договір було посвідчено приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.М. 31.03.2008 року та зареєстровано в реєстрі за №1715.

Як вбачається з рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.02.2011 року по справі №1480/10 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, позов банку задоволено, стягнуто в солідарному порядку ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 265157,02 гривень та 3075,99 гривень витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 22.12.2011 у справі №2-708/11, визнано правовідношення, оформлене іпотечним договором (з майновим поручителем) б/н від 24.12.2007, укладене між «Укрсоцбанком» та ОСОБА_4 , припиненим, зобов`язано приватного нотаріуса Красилівського районного нотаріального округу Грибчика А.М. зняти заборону на відчудження та інші обмеження та обтяження, які були ним вчинені в зв`язку з посвідченням іпотечного договору (з майновим поручителем) б/н від 24.09.2007 та додаткового договору до Іпотечного договору (з майновим поручителем), посвідченого 24.12.2007, від 31.03.2008, щодо домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.03.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу ВРР №483134 та ВРР №483135, посвідчені приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Шлейник М.С., реєстровий №517 та №518 відповідно, згідно умов яких ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0793 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0202, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №279767539 від 18.10.2021 року право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок житловою площею 93,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , набув ОСОБА_1 . Підстава договір купівлі-продажу ВРР №483134 від 20.03.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Шлейник М.С. та зареєстрований в реєстрі за №517.

30.05.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язання за договором позики грошей від 08.06.2011 року, укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 102 кв. м., житловою площею 93, та земельну ділянку площею 0,0793 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0202, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Шлейник М.С. 30.05.2012 року та зареєстровано в реєстрі за №1193.

На належні відповідачу будинок та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0202, приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 30.05.2012 накладено обтяження у вигляді іпотеки, на підставі іпотечного договору від 30.05.2012, зареєстровано в реєстрі приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Шлейник М.С. за №1193. Реєстраційний номер обтяження 12559375. Іпотекодержатель ОСОБА_3 , розмір основного зобов`язання 200000 грн.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 13.03.2012 року, рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 22.12.2011 у справі №2-708/11 скасовано та постановлено нове рішення про відмову у позові.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №408083515 від 13.12.2024 року державним реєстратором Конусь А.В. 07.11.2024 зареєстровано іпотеку житловий будинок площею 129,7 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Номер запису про іпотеку 57963916. Іпотекодержатель - АТ «СЕНС БАНК» (). Іпотекодавець ОСОБА_4 . Розмір основного зобов`язання 242223 грн.

Відомостей про реєстрацію іпотеки земельної ділянки надана представником позивача інформаційна довідка не містить.

Рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.12.2019 за №5/2019, а також рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», протокол №4/2019 від 15.10.2019 р. затверджено Передавальний акт. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа Банк», правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа Банк».

12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено статут АТ «Сенс Банк», згідно якого АТ «Сенс Банк» є юридичною особою, створеною і зареєстрованою за законодавством України, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги та є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк» та усього майна, прав і зобов`язань АТ «Укрсоцбанк».

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 590 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Між сторонами виникли правовідносини, які врегульовано нормами §2 Глави 49 ЦК України, Глави 52 ЦК України, §2 Глави 71 ЦК України, Законом України «Про іпотеку».

V. Оцінка суду

Позивач заявивши вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки вказав, що оскільки боржник ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за основним договором в АТ «Сенс Банк» виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, ч. 1 ст. 12 Закону визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 01.02.2023 у справі № 279/1075/22, від 20.03.2024 у справі № 753/22233/21, від 21.05.2025 у справі № 2-2173/11 для застосування такого способу захисту своїх прав, як звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, а й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернено стягнення.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває

властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В судовому засіданні представник позивача обґрунтовуючи розмір заборгованості за основним договором посилався на розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_2 кредитної заборгованості за кредитним договором №07-962/35-632-21 від 24.12.2007 року та виписку по рахунку.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може слугувати доказом розміру грошових вимог кредитора до боржника.

Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Виписки по особовому рахунку, з якого б вбачався рух коштів по рахунку, на який посилався представник позивача у матеріалах справи відсутній та суду не надавався.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання чи невиконання рішення позичальником Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.02.2011.

Зважаючи на вищевказане суд доходить висновку про недоведеність розміру заборгованості за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, який зазначений позивачем у сумі 28022,5 доларів США за кредитом та 31289,78 доларів США за відсотками, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог АТ «СЕНС БАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо добросовісності набуття ОСОБА_1 майна.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 констатувала, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (п. 6.30 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (п. 51 постанови від 26.06.2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 610/1030/18). Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17).

Як вбачається з матеріалів справи 24.12.2007 року АТ «Укрсоцбанк» уклало з ОСОБА_2 кредитний договір № 07-962/35-632-21.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання 24.12.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 передала АТ «Укрсоцбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 129,7 кв. м., житловою площею 68,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 22.12.2011 у справі №2-708/11, визнано правовідношення, оформлене іпотечним договором (з майновим поручителем) б/н від 24.12.2007, укладене між «Укрсоцбанком» та ОСОБА_4 , припиненим, зобов`язано приватного нотаріуса Красилівського районного нотаріального округу Грибчика А.М. зняти заборону на відчудження та інші обмеження та обтяження, які були ним вчинені в зв`язку з посвідченням іпотечного договору (з майновим поручителем) б/н від 24.09.2007 та додаткового договору до Іпотечного договору (з майновим поручителем), посвідченого 24.12.2007, від 31.03.2008, щодо домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 22.01.2012 року.

18.04.2012 року право власності на предмет іпотеки набув ОСОБА_1 . Підстава договір купівлі-продажу ВРР №483134 від 20.03.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Шлейник М.С. та зареєстрований в реєстрі за №517.

З наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості про накладення обтяження у вигляді іпотеки згідно іпотечного договору від 24.12.2007 року, станом на період з 20.03.2012 по 18.04.2012.

Таким чином, на дату набуття відповідачем на підставі договору купівлі-продажу ВРР №483134 від 20.03.2012 року у права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ., його обтяження іпотекою було вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 року конкретизувала попередні правові висновки Верховного суду та зазначила, шо:

- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Наведені положення Конституції України, Конвенції та ЦК України визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення особи свого власного майна. При цьому зазначені правові норми припускають можливість винятку з наведеного загального правила - виключно за умови, коли позбавлення особи права власності перебачено законом, здійснюється в інтересах суспільства (з мотивів суспільної необхідності) та є пропорційним (зокрема передбачає компенсацію, відшкодування вартості майна).

Наведені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що суперечитиме зазначеним правилам Конституції України та Конвенції.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справах «Rysovskyy v. Ukraine», заява № 29979/04; від 16 лютого 2017 року «Kryvenkyy v. Ukraine»,заява № 43768/07).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Як встановлено в ході судового розгляду, відповідачу було відомо про укладення ОСОБА_4 договору іпотеки, разом з тим, зважаючи на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 22.12.2011 року про задоволення позову ОСОБА_4 про припинення правовідношення, оформленого іпотечним договором від 24.12.2007 року, яке набрало законної сили, а тому суд вважає, що відповідач мав обґрунтовані підстави вважати іпотечне зобов`язання припиненим, а спірне майно необтяженим заставою.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про скасування вищевказаного рішення суду матеріали справи не містять.

АТ «СЕНС БАНК» доказів недобросовісності ОСОБА_1 , як набувача майна, суду не надав, хоча виходячи з характеру цивільно-правового спору, саме позивач мав довести недобросовісність відповідача під час набуття у власність спірного майна.

Вказані висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22.11.2023 у справі № 201/1968/22 (провадження № 61-5424св23), від 24.04.2024 року у справі № 464/310/22 (провадження № 61-7117св23).

Крім того, позивачем в встановленому законом порядку договори купівлі-продажу оспорюваного житлового будинку від 20.03.2012 ВРР №483134 та земельної ділянки від 20.03.2012 ВРР №483135, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не оспорювалися, як і не оспорювався іпотечний договір від 30.05.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відомості про те, що позивач звертався до реєстратора з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна матеріали справи не містять.

Наведені обставини дають суду підстави вважати добросовісною поведінку відповідача, як набувача спірного будинку, оскільки за обставинами справи не встановлено, що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень він знав або не міг не знати про існування таких прав чи обтяжень.

До загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, отже, оцінивши поведінку відповідача на предмет добросовісності в ході набуття майна у власність, суд доходить висновку, що недобросовісність ОСОБА_1 належними доказами під час розгляду справи не доведена.

Покликання представника позивача на реєстрацію 07.11.2024 року державним реєстратором Конусь А.В. іпотеки виходячи, з обставин справи, не спростовує добросовісність останнього набувача спірного майна.

При цьому, виходячи з предмету позову суд не дає юридичну оцінку діям державного реєстратора щодо реєстрації обтяження іпотекою житлового будинку АДРЕСА_1 , проте вважає безпідставними посилання представника позивача на поновлення первинної реєстрації іпотеки, оскільки, як вже зазначалося судом запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом.

Зважаючи на вищевказане, оскільки представником позивача недоведено наявність заборгованості за основним зобов`язанням, її розміру, а також недобросовісність відповідача, як набувача спірного майна, суд доходить висновку, що за таких обставин право іпотеки припиняється, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено накладений ухвалою суду від 06.05.2024 року арешт на майно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід покласти на позивача.

Щодо стягнення витрат третьої особи ОСОБА_2 на правничу допомогу в розмір 12000 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч.12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт згідно акту виконаних робіт від 10.05.2023 року: надання усної консультації, підготовка письмових пояснень третьої особи у справі.

Водночас суд враховує характер залучення третьої особи до судового розгляду та те, що визначена згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 04.05.2023 року сума сплачується фактично за подачу письмових пояснень третьої особи, вважає неспівмірним розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу третьої особи у сумі 12000 грн.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що розмір витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу мав би становити 2000 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, характером залученості третьої особи до розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321, 328, 551, 633, 634, 625, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України «Про Іпотеку», ст.ст. 12, 76-81, 139, 141, 264-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті згідно ухвали Красилівського районного суду Хмельницької області 06.05.2024, а саме: арешт на належну для ОСОБА_1 :

- домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в складі: житлового будинку загальною площею 129,7 кв.м. та господарських споруд;

- земельну ділянку, площею 0,0793 га, кадастровий номер :01:002:0202.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Третя особа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Суддя Р. В. Вознюк