Справа № 559/3664/24
Провадження № 2/559/143/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі головуючої судді Жуковської О.Ю., за участі секретаря судового засідання Рижко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позову зазначається, що 30.10.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11775,00 доларів США терміном до 30.10.2017. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим 15.04.2015 АТ КБ «Приватбанк» було подано позов до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 5 928,55 доларів США. Рішенням Дубенського міськрйонного суду від 11.04.2017 позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 5636,08 доларів США, що за курсом 23,44 відповідного розпорядження НБУ від 07.04.2015 складала 132 109,71 грн. На виконання вказаного рішення ВДВС 19.02.2018 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 29.12.2021 постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду. Позивачем було здійснено перерахунок заборгованості, так як залишок заборгованості виник через курсову різницю, тому що позов про стягнення з відповідача заборгованості був поданий 15.04.2015 за курсом 23,44, а відповідачем виконано рішення в гривневому еквіваленті, тому у зв`язку із порушенням зобов`язань станом на 03.09.2024 відповідач має заборгованість 5585,42 доларів США, з яких: 448,73 доларів США - заборгованість за кредитом та 211066,59 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, що еквівалентно за курсом 41,09 відповідно до розпорядження НБУ складає 5136,69 доларів США. Банку спричинені збитки в розмірі курсової різниці з 2015 по 2021 рік. Так, станом на звернення до суду (07.04.2015) курс долара США до гривні становив 23,44 грн. за 1 долав США, в той час як на дату закриття виконавчого провадження (29.12.2021) - 27,22 за 1 долав США. Відтак загальна сума недоотриманих коштів складає 790,91 доларів США, з яких: 448,73 доларів США - заборгованість за кредитом та 342,18 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість, яка складається з наступного: 448,73 доларів США - заборгованість за кредитом та 211066,59 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, що еквівалентно за курсом 41,09 відповідно до розпорядження НБУ складає 5136,69 доларів США. Крім того, просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2754,06 грн. та повернути Банку надмірно сплачений судовий збір у розмірі 109,77 грн.

1.2 Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вважає, що Банк звернувся до суду повторно з того ж самого предмету та з тих самих підстав, а саме стягнення з відповідача знову заборгованості за кредитним договором №ROD0GF від 30.10.2007, яка вже сплачена ним у повному обсязі 29.12.2021 на виконання рішення суду від 11.04.2017. У червні 2023 року позивач звернувся із скаргою на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2024. Ухвалою від 27.06.2023 скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду. Також зазначає, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненою іпотеки та вилучення з державного реєстру запису про обтяження нерухомого майна. Позовні вимоги у ці й справі ґрунтуються сааме на доведеності факту виконання основного зобов`язання у повному обсязі та припинення відповідно похідного зобов`язання - іпотеки. Крім того, зазначає, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 11.04.2017 було відкрито 19.02.2018 та закінчене 29.12.2021 у зв`язку із сплатою боргу у повному обсязі. Протягом майже чотирьох років провадження позивач жодного разу не звертався ні до державного виконавця, ні до суду щодо оскарження рішень посадових осіб, в тому числі постанови про відкриття провадження. Розрахунку заборгованості, визначення валюти боргу у національній валюті України. Більше того, із скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження Банк звернувся лише в червні 2023 року, тобто через 18 місяців після її винесення. Тому вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

1.3 Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого вказує, що вимоги Банку про стягнення з позичальника заборгованості станом на 03.09.2024 у розмірі 5585,42 доларів США повністю відповідає як нормам Договору, так і положенням чинного законодавства. Щодо правомірності нарахування відсотків до повного погашення кредиту зазначає, що отриманні відповідачем кошти до теперішнього часу банку не повернені, тому враховуючи, що Договір не припинений та не розірваний, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту. Посилання відповідача на звернення його з позовом про визнання припиненою іпотеки та вилучення з державного реєстру запису про обтяження необґрунтоване, оскільки по справі остаточного рішення не винесено. Тому просить позов задовольнити.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

03.10.2024 ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 22.01.2025 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Додатково вказав, що ОСОБА_1 не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором, який на сьогоднішній день є діючий, не припинений, і тому Банком у 2017 році було подано позовну заяву до суду та рішенням суду позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 5928,55 доларів США. Рішення суду було подане на примусове виконання у виконавчу службу, але у зв`язку з тим, що виконавче провадження було відкрите у гривнях, Банк не доотримав кошти так як відбулася курсова різниця за період не виконання даного рішення. Зважаючи, на завдані збитки Банку через недоотримання кошти та беручи до уваги, що договір на даний час є дійсним, Банк звернувся до суду із позовом про стягнення курсової різниці.

Представник відповідача адвокат Пащук Т.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимого заперечував повністю, наддав суду пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву. Додатково зазначив, що на розгляду Дубенського міськрайонного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненою іпотеки та вилучення з державного реєстру запису про обтяження нерухомого майна іпотекою. Іпотека була накладена як похідне зобов`язання від основного, а саме кредитного договору, за яким з відповідача було стягнуто заборгованість. Рішенням суду від 25.04.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. На даний час вказане рішення набрало законної сили. Також зазначив, що Банк вже звертався до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, тобто з таким самим предметом. Рішенням суду з відповідача було стягнуто заборгованості та на виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження. 29.12.2021 у зв`язку із повною сплатою заборгованості виконавче провадження було закінчене. Звернувшись до суду з позовом у 2015 році Банк прийняв рішення достроково припинити кредитний договір з ОСОБА_1 і умови договору припинилися. Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на даний час також є чинною, вона не скасована. Тому взагалі не зрозуміло, про яку саме заборгованість представник позивача веде мову. Просить у позові відмовити.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 30.10.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ROD0GA, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11775,00 доларів США терміном до 30.10.2017 (а.с.34-38).

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором було забезпечено шляхом укладення Договору іпотеки.

ПАТ КБ «Приватбанк» у 2015 році відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України звернувся до суду із позовом про дострокове повернення кредиту та стягнення усієї заборгованості. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 квітня 2017 року за 559/1004/15-ц позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково - стягнуто 5636 (п`ять тисяч шістсот тридцять шість) доларів 08 центів США, що за курсом 23,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2015 року складає 132 109 (сто тридцять дві тисячі сто дев`ять) гривень 71 копійку. Рішення суду набрало законної сили 25 квітня 2017 року (а.с.46-48).

На підставі виконавчого листа №559/1004/15-ц виданого 27.07.2017 Дубенським міськрайонним судом 19.02.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 133499,36 грн. (а.с.44).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2021 за НОМЕР_3 рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №559/1004/15-ц від 11.04.2017 ОСОБА_1 повністю виконано шляхом сплати боргу у сумі 133499,36 грн. в повному обсязі, відтак виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.45).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» було подано скаргу на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №559/1004/15-ц. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27.06.2023 скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили 13.07.2023 (а.с.70-71).

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що оскільки відповідачем було виконано рішення в гривневому еквіваленті, Банком було здійснено перерахунок заборгованості, так як залишок заборгованості виник через курсову різницю. Таким чином,є у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 03.09.2024 має заборгованість у розмірі 5585,42 доларів США, з яких:448,73 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 211069,59 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, що еквівалентно за курсом 41,09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2224 складає 5136,69 доларів США (а.с.18-22).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Дубенського міськрайонного суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненою іпотеки та вилучення з державного реєстру запису про обтяження нерухомого майна іпотекою. Рішенням суду від 25.04.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки вiд 30 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк, а також вирішено вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записи за №5936494 про державну реєстрацію іпотеки та за № 5935907 про державну реєстрацію обтяження - заборони на нерухоме майно, що були внесені на підставі договору іпотеки від 30 жовтня 2007 року. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 27.05.2025.

IV. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)".

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною другою статті 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме відповідно до статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто курсова різниця ніяк не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79цс18, у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 608/532/17, провадження № 61-26131св18

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), зроблено висновок про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

5.1 За загальним принципом кожна сторона цивільного спору зобов`язана суду довести свою позицію.

5.2 Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно існували правовідносини у зв`язку із укладенням кредитного договору. Разом з тим, банк звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості, одноособово змінив порядок і строк виконання кредитного договору, а тому втратив право нараховувати передбачені договором проценти, пеню і т.д. Крім того, згідно усталеної практики Верховного Суду України, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

5.3 Позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2015 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , визначивши заборгованість у валюті України гривні, вказавши, що саме 132 109,71 грн. є повним розміром неповернутої позики. Ухвалюючи рішення суд уже врахував курс валют, який діяв на час ухвалення рішення, та визначив борг в гривні, в точній відповідності з заявленими позивачем позовними вимогами.

5.4 Отже, позикодавець, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником виконувалось судове рішення про стягнення такої заборгованості. Рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості набрало законної сили та не оскаржувалося АТ КБ "Приватбанк», відповідно банк не мав жодних заперечень. На даний час вказане рішення суду ОСОБА_1 повністю виконано шляхом сплати боргу у сумі 133499,36 грн. в повному обсязі, та виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Тому, Банк не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

5.5 Звертаючись з вимогами про стягнення курсової різниці після ухвалення остаточного рішення у справі про стягнення боргу за кредитним договором, позивач фактично просить змінити попереднє рішення суду, яким вже вирішено спір між сторонами, що є порушенням принципу юридичної визначеності.

5.6 Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

5.7 Оскільки позовні вимоги щодо не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, 525, 526, 626, 629, 63, 633, 1048, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», адреса вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , електронна адреса . Представник позивача:Смочек Віталій Володимирович, електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник відповідача: адвокат Пащук Тарас Сергійович, РНОКПП НОМЕР_2 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_3

Дата складання повного тексту судового рішення - 11 червня 2025 року.

Суддя О.Ю. Жуковська