справа № 2-2359-1/09
головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 7 квітня 2025 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - Ольховікової Тетяни Володимирівни про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 .

Заяву мотивувала тим, що стосовно ОСОБА_1 не відкрито жодного виконавчого провадження. Таким чином, підстава застосування заходу забезпечення позову на даний час відпала. Просила заяву задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 7 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Ольховікової Т.В. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-2359-1/09 - відмовлено.

Не погоджуючись із указаною ухвалою представник ОСОБА_1 - Ольховікова Т.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року у справі №2-2359-1/-09 (провадження:№ 2-33/759/29/25) тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки України ОСОБА_1 було встановлено "до закінчення провадження у справі". Тобто сам суд у своїй ухвалі від 28 грудня 2009 року чітко обмежив дію заходів забезпечення позову не моментом фактичного виконання рішення, а моментом закінчення провадження у справі.

Звертає увагу, що законодавець чітко встановив, що дія заходів забезпечення позову після закінчення 90-денного строку можлива лише за умови відкриття виконавчого провадження, однак стосовно заявниці не відкрито жодного виконавчого провадження, що підтверджується витягом з Державного реєстру боржників.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції Київського апеляційного суду.

27 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Ольховікової Т.В. про розгляд справи за відсутності сторони заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

28 січня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва по справі № 2-2359-1/09 винесено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та задоволення вимог кредитора задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит», в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 250 025,39 грн., судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 252 гривень. Всього: 251 977,39 грн (двісті п`ятдесят одну тисячу дев`ятсот сімдесят сім грн 39 коп.)

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. На момент вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, доказів виконання рішення суду не надано, що вказує на передчасність вимог про скасування заходів забезпечення позову. Обґрунтування, на які посилається представник відповідача як на підстави скасування заходів забезпечення позову, на переконання суду першої інстанції, достовірно не свідчать про те, що відпали підстави для забезпечення даного позову або ж змінились обставини, що зумовили його застосування.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками враховуючи наступне.

Як убачається із наявних у справі матеріалів, а саме, ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

Постановляючи відповідну ухвалу суд керувався положеннями статей 151-153, 217 ЦПК України в редакції, яка була чинна на час постановлення ухвали, та п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Виконання ухвали судом було доручено Адміністрації Державної прикордонної служби України.

28 січня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва по справі № 2-2359-1/09 винесено рішення, яким вирішено спір по суті.

Заявниця стверджує, що виконавче провадження стосовно виконання судового рішення не відкривалось. В обгрунтування заяви також ОСОБА_1 подала Інформацію з Єдиного реєстру боржників, сформовану станом на 26.03.2025 року, відповідно до якої фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників відсутня.

В той же час на запит адвоката Тетяни Ольховікової Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України було надано відповідь від 31.10.2024 року за №19-75679/18/24 про те, що станом на 13:50 31.10.2024 року у Державній прикордонній службі України перебуває на виконанні ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року у цивільній справі №2-2359-1/09, якою суд за заявою ПАТ "Банк Фінанси та Кредит", в порядку забезпечення позову тимчасово обмежив у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

Заявниця залучила до участі у розгляді її клопотання ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто сторону стягувача. Судом першої інстанції, так само і судом апеляційної інстанції стягувача було повідомлено про розгляд відповідного клопотання в суді. Однак представник стягувача до суду не з`явився та не скористався правом надати заперечення щодо наявності підстав для задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Як слідує із змісту ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року у цивільній справі №2-2359-1/09, відповідні обмеження були застосовані до відповідачки у справі саме у якості забезпечення позову.

В обгрунтування підстав клопотання про скасування заходу забезпечення позовуОСОБА_1 посилалась на положення ч. 7 ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішення законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Проте, відповідна норма набула чинності лише 15 грудня 2017 року у новій редакції ЦПК України на підставі Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VIII.

Особливістю дії у часі норм процесуального права є те, що така дія має негайний характер, і це означає обов`язок застосування норми, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії (більш пізня норма процесуального права скасовує дію попередньої норми, яка регулює ті самі відносини). При цьому, суд повинен враховувати загальні вимоги процесуального закону, згідно з якими при зміні правил процесу забороняється встановлювати нові обов`язки, скасовувати чи звужувати процесуального права, належні учасникам судового провадження, чи обмежувати їх використання.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Апеляційний суд вважає, що до спірних правовідносин можна застосувати норму процесуального правач. 7 ст. 158 ЦПК України, яка не встановлює нові обов`язки, не скасовує і не звужує процесуальні права учасників процесу.

Також, колегія апеляційного суду враховує, що положеннями частини 7 ст. 158 ЦПК України передбачено підстави для скасування заходів забезпечення позову не тільки внаслідок закінчення дев`яноста днів з дня набрання рішення законної сили, а також за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"ухилення громадянина від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), або дія на нього неврегульованих аліментів, договірних чи інших невиконаних зобов`язань є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Такого висновку дійшов ВСУ у постанові від 23 вересня 2015 року, такий самий підхід продовжено у практиці ВС, зокрема в ухвалі від 28 грудня 2022 року у справі де застережено, що передбачені у статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі, що є предметом цього розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надані докази виконання судового рішення.

Однак ураховуючи, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року застосовано заходи забезпечення позову у виді обмеження особистої свободи фізичної особи, на переконання апеляційного суду, перевірці підлягає наявність підстав для продовження дії такого заходу, який триває 15 років.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Саме по собі ймовірне фактичне невиконання судового рішення у справі, в якій було вжито заходи забезпечення позову, не є передбаченою законом підставою для продовження їх дії на необмежений час.

Як убачається із матеріалів справи, судом було забезпечено позов, заходи якого діють тривалий час, при цьому жодних обставин щодо наявності відкритого виконавчого провадження не встановлено.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову є помилковими.

Таким чином, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 7 квітня 2025 року не можна вважати обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, апеляційний суд враховує, що оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2010 року, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та задоволення вимог кредитора задоволено, набрало законної сили 27 лютого 2010 року, докази відкриття виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні, заходи забезпечення позову, яким обмежуються права заявниці, діють тривалий час, тому дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 7 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), вжите ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2009 року у справі № 2-2359-1/09.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба