Житомирський апеляційний суд
Справа №290/168/25 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №290/168/25 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кірічук М.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

На обґрунтування позову вказував, що три роки відділенням поліції №1 Житомирського районного управління Національної поліції в Житомирській області здійснюється розслідування кримінального проступку з попередньою кваліфікацією за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень.

Позивач зазначає, що досудове розслідування кримінального провадження триває необґрунтовано три роки, порушені всі розумні строки досудового розслідування, справа не є особливо складна і протягом цього періоду слідчі не проявили активність. Прокуратура, орган досудового розслідування не реагують на його численні звернення і скарги. Таким чином, тривале досудове розслідування завдало ОСОБА_1 моральних страждань, він відчуває себе незахищеним та приниженим, адже звертаючись до поліції він сподівався на отримання захисту, на те, що винні особи будуть притягнуті до відповідальності. Він перебуває у постійному нервовому напруженні, витрачає свій час на подання скарг. Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво та дізнавачі, які здійснюють досудове розслідування допустили бездіяльність, нехтують своїми обов`язками та неналежно їх виконують. Такі протиправні дії і бездіяльність посадових осіб органу державної влади, заподіяли позивачу моральну шкоду, яку він оцінив у 50 000,00 грн.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом не дано оцінку тривалому розслідуванню кримінального провадження, порушенню розумних строків розслідування, ігноруванню правоохоронними органами звернень позивача та тому факту, що особи, які вчинили кримінальне правопорушення уникнуть відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Суд ніяк не реагуючи на бездіяльність правоохоронців тільки стимулює їх до подальшої бездіяльності.

Представник Головного управління Національної поліції в Житомирській області подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в частині позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, дослідив повно та всебічно матеріали справи та докази, дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях мають вирішуватися за правилами КПК України.

Житомирська обласна прокуратура також скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року без змін.

Вказує, що сам факт звернення позивача з заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого, неналежного здійснення досудового розслідування, він у повному обсязі міг реалізували своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Доводи позивача щодо строків здійснення досудового розслідування за його заявою щодо спричинення тілесних ушкоджень у кримінальному провадженні №0000055 від 14.10.2022 року за ч. 1 ст. 125 КК України не є безумовним доказом неправомірних дій у розумінні ст. 1173 та 1174 ЦК України. Ураховуючи ті обставини, що позивачем не надано доказів заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, відтак можна дійти обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Позивачем у справі (потерпілим у кримінальному провадженні) не наведено жодного факту визнання компетентним органом, у тому числі слідчим суддею невиконання чи неналежного виконання слідчим чи процесуальним керівником у справі (прокурором) службових обов`язків при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження. Посилання позивача на тривале, на його думку, здійснення досудового розслідування та у зв`язку із цим порушення прав позивача та заподіяння йому моральних страждань також не підтверджене належними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2022 року зобов`язано уповноважену особу Відділення поліції №1 Житомирського управління поліції ГУНП в Житомирській області відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви (повідомлення) ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 2 травня 2022 року.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2022 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 125 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 про спричинення йому тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №307 при судово-медичній експертизі ОСОБА_1 , даних медичної документації, виявлені слідуючі тілесні ушкодження: синець і садно лівої щоки, садно лівого передпліччя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

З відповідей на запити ОСОБА_1 начальника відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, керівника Чуднівської окружної прокуратури, начальника СД ВП№1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, дізнавача СД ВП№1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, прокурора Чуднівської окружної прокуратури вбачається, що за матеріалами кримінального провадження №0000055 за частиною першою статті 125 КК України здійснюється досудове розслідування.

15 січня 2025 року до Головного управління Національної поліції в Житомирській області Данилком А.А. подано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження завдання відповідачами йому моральної шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її завданні.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У справі, яка переглядається, позивач пов`язував завдання йому моральних страждань із неналежним та довготривалим, на його думку, розглядом посадовими особами поліції та прокуратури кримінального проступку за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно, керувалися тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями посадових осіб відповідачів, про які вказано у позові, та настанням шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що сама по собі констатація факту неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 не може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки за обставин цієї справи у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, його права поновлено, шляхом постановлення слідчим суддею ухвали про зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та внесенням слідчим 14 жовтня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000055.

Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, встановлення факту протиправності дій відповідачів, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди.

Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції не наділений повноваженнями встановлювати факт порушення кримінального процесуального законодавства уповноваженими особами правоохоронних органів, зокрема, що стосується висновків про затягування розслідування кримінального провадження та його ефективність. Сам по собі факт триваючого досудового розслідування кримінального провадження №0000055 без встановлення порушень кримінального законодавства ухвалою слідчого судді не спричиняє наслідок цивільно-правового характеру і не може бути безумовним доказом того, що дії та/або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий Судді