Справа № 161/8243/25
Провадження № 2/161/3283/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого - судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Хилько О.В., за участі заявника - ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Кудрицької О.В., представника відповідача адвоката Сорокопуда М.О., представника третьої особи Шульгана Ф.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

02.05.2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 06.05.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, у зв`язку з її необґрунтованістю та передчасністю, було відмовлено.

06.06.2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 повторно надійшла заява про забезпечення позову. В обґрунтування даної заяви заявник зазначає, що вона з 13.04.2025 року не бачилася зі своїм сином, не спілкувалася з ним, не має інформації про його фізичне та психологічне здоров`я. Відповідач та його родина свідомо утримують дитину у ізоляції. На приїзд працівників поліції та служби у справах дітей відповідач не реагує, хоча дома знаходяться його батьки та дитина. Також зазначає, що 14.05.2025 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було прийнято рішення «Про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні дитини», однак станом на 06.06.2025 року ситуація не змінилася.

Крім того, відповідач систематично їй погрожує, психологічно тисне на сина, маніпулює ним, налаштовує проти неї та не дозволяє з нею бачитися.

Враховуючи викладене, просила суд заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, що перешкоджають спілкуванню їй з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 ; визначити час спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її місцем проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 10 год. 00 хв. першого числа поточного місяця до 10 год 00 хв. восьмого числа поточного місяця, а також 10 год. 00 хв. чотирнадцятого числа поточного місяця до 10 год. 00 хв. двадцять другого числа поточного місяця, зобов`язавши батька дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітнього ОСОБА_3 матері, ОСОБА_1 , за місцем перебування дитини ( АДРЕСА_2 ), згідно з визначеним судом часом спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили; на період перебування ОСОБА_2 на лікарняному, час його фізичної непрацездатності забезпечувати належний догляд за дитиною тимчасово визначити ОСОБА_1 особою, яка здійснює щоденну опіку, догляд, забезпечення та контроль за дитиною.

Суд розглядає заяву в порядку ч.ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України, з викликом учасників справи у судове засідання.

Заявник та представник заявника адвокат Кудрицька О.В. у судовому засіданні підтримали подану заявником заяву про забезпечення позову та просили її задовольнити. Крім цього, заявниця пояснила, що майже два місяці не бачила сина, нічого не знає про його фізичне та психологічне здоров`я, так як її чоловік, ОСОБА_2 , і його батьки повністю ізолювали її від сина. Їй відомо, що ОСОБА_2 обізнаний про винесене органом опіки та піклування рішення про її участь у вихованні сина, однак останній його ігнорує та не виконує. Також, представник заявник зазначила, що нею, на офіційну електронну адресу представника ОСОБА_2 адвоката Сорокопуда М.О., було надіслано лист з прикріпленою копією рішення органу опіки та піклування про участь ОСОБА_1 у вихованні сина, що також підтверджує той факт, що ОСОБА_2 відомо про існування такого рішення.

У судовому засіданні, представник відповідача адвокат Сорокопуд М.О. суду пояснив, що ОСОБА_2 наразі перебуває на лікарняному, а тому не зміг прибути у судове засідання. Крім цього зазначив, що ОСОБА_2 вважає рішення органу опіки та піклування про участь ОСОБА_1 у вихованні сина незаконним, так як воно винесене останнім під час розгляду даної справи та після припинення розгляду органом опіки та піклування звернень про визначення місця проживання малолітнього сина з одним із батьків, а тому він не збирається його виконувати. Крім цього зазначив, що на підтвердження позиції свого клієнта, ним, перед початком судового засідання, подано до суду заперечення ОСОБА_2 на заяву про забезпечення позову. Також на запитання суду зазначив, що ним, як адвокатом, роз`яснено ОСОБА_2 про те, що рішення органу опіки та піклування, в даному випадку є обов`язковим для виконання, а також роз`яснено відмінність між рішенням про визначення місця проживання дитини з одним із батьків та рішенням про участь одного з батьків у вихованні дитини, однак це не змінило позицію останнього.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні суду пояснив, що ними, як органом опіки та піклування, дійсно було винесено рішення про участь ОСОБА_1 у вихованні сина, однак відповідач ОСОБА_2 його не виконує. Також зазначив, що останній на контакт з органом опіки та піклування не йде. З моменту звернення ОСОБА_1 до органу опіки та піклування, їм так і не вдалося поспілкуватися, ані з батьком малолітньої дитини, ані з самою дитиною. Також, в порядку контролю за виконанням зазначеного рішення, ними здійснювалося виїзд за місцем проживання ОСОБА_2 , однак до них так ніхто і не вийшов, про що було складено акт. Адміністративні матеріали відносно останнього за невиконання рішення органу опіки та піклування ніхто не складав, так як на момент виїзду за місцем проживання ОСОБА_2 , відомості про вручення останньому даного рішення були відсутні. Крім цього зазначив, що наразі їм достовірно відомо, що рішення про участь ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_2 отримав, так як повернулося повідомлення про вручення поштового відправлення, і з даного моменту будуть прийматися відповідні мірі з приводу зобов`язання ОСОБА_2 його виконувати.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Порядок прийняття до розгляду та розгляду заяви про забезпечення позову та зустрічного забезпечення регламентовано Главою 10 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Разом з тим, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Луцької міської ради, висловлено прохання про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Так, відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказує, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Дитина, на час звернення до суду, проживає із батьком. Рішенням суду місце проживання дитини не визначено.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Так, заявником до заяви додано рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні дитини» № 331-1 від 14.05.2025 року, яким було детально визначено спосіб участі останньої у вихованні малолітнього сина до винесення рішення судом у справі про визначення місця проживання дитини, яке є чинним та, на момент розгляду заяви, ніким скасовано не було. Крім цього, у даному рішенні було попереджено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про адміністративну відповідальність за невиконання вищевказаного рішення відповідно до частини п`ятої статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом ( стаття 159 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

Отже, право заявника на участь у вихованні сина вже забезпечено органом опіки та піклування, яке є обов`язковим для виконання відповідачем ОСОБА_2 та за невиконання якого останній може бути притягнений до адміністративної відповідальності, а також проти останнього заявником може бути ініційований судовий процес щодо усунення перешкод у вихованні сина.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування вказаного заявником заходу забезпечення позову, а саме визначення часу спілкування дитини з матір`ю, у зв`язку з його безпідставністю.

Крім цього, суд вважає, що заявником не доведено суду належними і допустимими доказами те, що, під час перебування відповідача ОСОБА_2 на лікарняному, дитині не буде забезпечуватися належний догляд, а тому у тимчасовому визначенні ОСОБА_1 особою, яка здійснює щоденну опіку, догляд, забезпечення та контроль за дитиною також слід відмовити.

Однак, як вбачається з наданих заявником доказів, остання протягом тривалого часу не бачить дитину, їй навіть не відомо про фізичний та психологічний стан останнього. На переконання суду, тривале розлучення одного з батьків (тим більше матері) з дитиною, без належних на те підстав, може травмувати дитину та погіршити її емоційний та психологічний стан.

З наданих суду доказів вбачається, що відповідачем, на момент розгляду даної заяви, рішення органу опіки та піклування щодо участі матері у вихованні дитини не виконується.

В своїх запереченнях відповідач зазначає, що йому відомо про існування такого рішення, однак він його вважає незаконним, так як воно винесене органом опіки та піклування під час розгляду у суді справи про визначення місця проживання дитини.

Дані твердження відповідача судом до уваги не приймаються, так як визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї та визначення місця проживання дитини є різними способами захисту батьками їх батьківських прав та обов`язків щодо дитини.

Так, дійсно після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, Виконавчим комітетом Луцької міської ради, як органом опіки та піклування, було припинено розгляд звернень щодо визначення місця проживання малолітнього сина, однак це аж ніяк не ставить під сумнів законність рішення органу опіки та піклування про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні дитини, так як дане рішення жодним чином не вирішує спір, який наразі перебуває на розгляді у суді.

Тим більше, суд зазначає, що матір і батько, в силу вимог ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а тому відсутність спілкування матері, ОСОБА_1 , з її малолітнім сином, ОСОБА_2 , протягом тривалого часу без належних на те правових підстав, є неприпустимим та може травмувати дитину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги в частині заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, що перешкоджають спілкуванню ОСОБА_1 з її малолітнім сином, ОСОБА_2 , підлягають задоволенню, так як це буде сприяти підтриманню емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю.

Доказів того, що це призведе до негативного впливу на нормальний розвиток дитини відповідачем та його представником не надано.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.149-150,153,260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, що перешкоджають спілкуванню ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 .

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складений 11 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович