Справа № 148/1486/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Кулішко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг», про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулася до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В позовній заяві викладено наступну позицію.

26.12.2018 між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного трансопртного засобу «Класік» №376984а8в, предметом якого були майнові інетерси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2021 у справі №127/18162/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що 27.06.2021 об 11 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Короленка, 5, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 . В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями відповідач порушив вимоги п. 10.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Із заявою до позивача про виплату страхового відшкодування звернувся страхувальник та надав усі необхідні документи. На підставі даної заяви було складено страховий акт №ARX2819627 від 12.07.2021 за наслідками дослідження фактичних обставин та обставин ДТП, в результаті чого вказану ДТП визнано страховим випадком. На підставі даного страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 35408,91 грн., відповідно до платіжного доручення №798599 від 13.07.2021.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» згідно страхового полісу №АР1173376. У свою чергу, ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу в порядку регресу позивачу в розмірі 2508,84 грн.. Вказана подія підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/20033/21. Відтак, для забезпечення повної реалізацйії приписів ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування» відповідачу слід сплатити позивачу різницю між фактичним сплаченим страховим відшкодуванням (35408,91 грн.) та сумою оплати, яку зідйснив страховик відповідача (25028,84 грн.), а саме 10380,07 грн.

На підставі викладеного просить стягнути із відповідача завдані збитки у розмірі 10380,07 грн., а також сплачену суму судового збору в розмірі 3028,00 грн..

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11.07.2024 справу передано на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області за підсудністю в порядку ст. 31 ЦПК України (а.с. 42).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ПрАТ «СК «АРКС», розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного повадження, призначено підготовче засідання (а.с. 54).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2024 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті (а.с. 71).

В судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «АРКС» не з`явився, в прохальній частині позову міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій він просив справу розглянути у його відсутність, а в задоволенні позову відмовити оскільки його автомобіль був застрахований на суму, що більша від суми завданих збитків (а.с. 89-91).

Представник третьої особи ТДВ «СГ «Оберіг», будучи користувачем системи «Електорнний суд» та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надсилав.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи по суті судом було встановлено, що 26.12.2018 між АТ «СК «АХА Страхування», як страховиком, (правонаступником якого є ПрАТ «Страхова Компанія «АРКС» (а.с. 5), ОСОБА_2 , як страхувальником, та АБ «Укргазбанк», як вигодонабувачем, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Класік» (КАСКО БАГАТОРІЧНИЙ) №376984а8в, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, квазаним у розділах 5 та 6 цього договору. У розділі 5 даного договору зазначено майно автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску (а.с. 15-22).

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2021 у справі №127/18162/21 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стагнення у виді штрафу за те, що 27.06.2021 об 11-40 год. в м. Вінниці по вул. Короленка, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «MITSUBISHI OUTLANDER» НОМЕР_1 . В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 14).

29.06.2021 ОСОБА_2 подала до ПрАТ «СК «АРКС» заяву про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу за наслідками ДТП, що сталася з участю належного їй автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 , що сталася в м. Вінниці по вул. Короленка, 5 (а.с. 6).

На а.с. 23 міститься акт огляду транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , від 29.06.2021, яким зафіксовано пошкодження даного транспортного засобу.

Відповідно до копії ремонтної калькуляції №1.003.21.0 загальна сума відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 35408,91 грн. (а.с. 24-25).

Вказана сума вартості ремонту також підтверджується рахунком на оплату №Ф-00001097 від 29.06.2021, виданим ФОП ОСОБА_3 (а.с. 26) та страховим актом №ARX2819627 від 12.07.2021 (а.с. 27).

Відповідно до копії платіжного доручення №798599 від 13.07.2021 ПрАТ «СК «АРКС» перерахувало на користь ФОП ОСОБА_3 кошти в сумі 35408,91 грн., в якості страхового відшкодування відповідно до акту №ARX2819627 від 12.07.2021, ОСОБА_2 (а.с. 29).

Згідно копії ухвали Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/20033/21 закрито провадження у справі за позовом ПрАТ «СК «АРКС» до ПрАТ «СК «Оберіг» про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки відповідачем було перерахолвано на користь позивача кошти в сумі 25028,84 грн. згідно платіжного доручення №10620 з призначенням платежу: «страхове відшкодування згідно страхового акту №31347р/1 від 13.12.2021 (за полісом НОМЕР_3 згідно претензії ЕЛ_0013197) (а.с. 30-31).

16.02.2024 за вих. №0015034/ІНС позивач направив відповідачу претензію про сплату коштів в сумі 10380,07 грн. як різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (а.с. 34).

Листом від 26.11.2024 за вих. №2611-06 ТДВ «СГ «Оберіг» надало ОСОБА_1 роз`яснення щодо порядку виплати на користь ПрАТ «СК «АРКС» страхового відшкодування в сумі 250828,94 (а.с. 67-68).

Відповідно до Витягу з Централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу АР-1173376, що було надано ТДВ «СГ «Оберіг» на звернення відповідача, поліс АР-1173376 станом на 27.06.2021 діючий, франшиза 1500,00 грн., ліміт за шкоду життю та здоров`ю 260000,00 грн., ліміт за шкоду майну 130000,00 грн., страхова компанія «ТДВ «СГ «Оберіг», транспортний засіб - «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 69,69-зворот).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Інших доказів сторонами суд не надавалося.

Вказаний спір регулюється положеннями Цивільного кодексу України та Законами України «Про страхування» і «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до полісу №АР 001173376 та страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 130000,00 грн.. ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ФОП ОСОБА_3 на підставі акту №ARX2819627, яким здійснено ремонт пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 .. Страховиком ОСОБА_1 ТДВ «СГ «Оберіг» відшкодовано ПрАТ «СК «АРКС» кошти в сумі 25028,84 грн.. Разом із тим, позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до страховика ОСОБА_1 ТДВ «СГ «Оберіг» із вимогою про відшкодування коштів у повному розмірі та отримав відмову у такій виплаті, внаслідок чого вимушений звернутися із даним позовом до суду та просити стягнути вказані кошти саме з винуватця ДТП, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

У постанові від 4 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18)) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2022 (справа №641/10491/15-ц, бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Разом з тим судом встановлено, що позивач з відповідною заявою в позасудовому порядку до страховика відповідача ОСОБА_1 - ТДВ «СГ «Оберіг» також не звертався, доказів протилежного суду не надано.

Звертаючись до суду, ПрАТ «СК «АРКС» не посилається на те, що незвернення до страховика ОСОБА_1 було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Понесені позивачем судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Відповідно до ст.ст. 979, 980, 993, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 6, 22, 28, 29, 30, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 417 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг», про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, мешканець АДРЕСА_1 ;

Третя особи Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг», адреса: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14, код. .

Суддя Л.П. Шевчук