КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3765/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3185/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лисенко Ірини Костянтинівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 січня 2025 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у складі судді Радзівіл А.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У грудні 2024 року представник позивача звернулася у суд із заявою про забезпечення позову у якій просила суд заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам до ухвалення рішення судом по даній справі вчиняти будь-які дії щодо користування спірним майном подружжя третіми особами, а саме використовувати:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку з кадастровим номером :01:049:0058, площею 0,0745 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ; як місце проживання третіх осіб (не сторін та їх дітей) та/або для здачі спірного майна в оренду третім особам, у тому числі заборонити переміщати назовні з квартири/будинку речі та майно, що знаходяться в квартирі/ будинку, відкривати, пошкоджувати чи іншим чином втручатись у цілісність вхідних замків, змінювати існуючі вхідні замки на інші.

Заява обґрунтована тим, що позивачу стало в процесі виконання ухвали суду від 15 липня 2024 року про забезпечення позову, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , вже після подання даного позову до суду була відчужена відповідачем ОСОБА_2 і на сьогоднішній день відсутні будь-які обмеження по квартирі.

Також позивачу стало відомо, що відповідачка здає в оренду спільне майно сторін.

Зокрема, позивач 05 грудня 2024 року отримав листа на електронну пошту від свого сусіда ОСОБА_3 , який просив позивача поговорити з орендарями щодо дотримання режиму тиші після 22:00 год та попереджав, що буде викликати поліцію.

ОСОБА_4 , що братом позивача за його проханням 11 грудня 2024 року провів обстеження прилеглої території будинку АДРЕСА_3 та виявив, що невідомі особи заносили до будинку інструменти, які зовнішнім виглядом подібні на будівельні.

Також того ж дня, брат позивача, провів обстеження прилеглої території квартири АДРЕСА_5 та виявив, що невідомі особи заносили до квартири інструменти, які зовнішнім виглядом подібні на будівельні.

Вказує, що орендарі можуть завдати шкоди спільному майну подружжя.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 січня 2025 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Лисенко І.К. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 січня 2025 року, оскільки вважає її незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що майно щодо якого позивач просить заборонити вчиняти певні дії є спільним майном подружжя і заявлений захід забезпечення позову є взаємопов`язаний з предметом спору. Невжиття заходів забезпечення позову, ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення та відновлення позивачем порушених на його думку прав в разі можливого задоволення позову.

Вказано, що після відкриття провадження в даній справі про поділ майна подружжя право власності на частину спірного майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 була відчужена відповідачкою і на сьогоднішній день відсутні будь-які обмеження по квартирі. При цьому оскільки ОСОБА_5 передає в користування третім особам спірне нерухоме майно під час вирішення спору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні адвокат Лисенко І.К. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, адвокат Кухаренко О.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частин першої, другої статті 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (пункти 1-4, 10 ч. 1ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні в суд із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Так, із змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що предметом спору є поділ майна подружжя:

-квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельної ділянки з кадастровим номером :01:049:0058, площею 0,0745 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Звертаючи у суд із заявою про забезпечення позову заявлено про заборону відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам до ухвалення рішення судом по даній справі вчиняти будь-які дії щодо користування спірним майном подружжя.

Відмовляючи у задоволенні заяви, районний суд виходив з відсутності підстав вважати, що незабезпечення позову в обраний позивачем спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2024 року, яка була прийнята у цій же справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження/продажу спірного майна та накладено на нього арешт, користуватися яким просить заборонити ОСОБА_1 у поданій заяві, яка є нині предметом апеляційного оскарження.

Апеляційна інстанція погоджується з висновками районного суду з наступних підстав.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (висновок, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року у справі № 592/7729/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Як установлено, на вказане спірне нерухоме майно ухвалою районного суду у цій же справі 15 липня 2024 року вже було накладено арешт та заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо його відчуження/продажу.

Ухвала суду не скасована, є чинною.

При цьому варто зазначити, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав до задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин, які б вказували на фактичне або імовірне вчинення відповідачкою дій, спрямованих на ухилення від виконання імовірного рішення суду, про поділ майна подружжя.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лисенко Ірини Костянтинівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: