Справа № 583/6506/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Семенової О.С.,

за участю секретаря

судового засідання Гайдейчук К.В.,

учасників справи:

позивачки ОСОБА_1 / в режимі відео конференції/,

представника відповідача Ярошенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад» про оскарження нарахувань за комунальні послуги,

УСТАНОВИВ:

27 грудня 2024 року позивачка ОСОБА_1 через Електронний суд звернулася до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з цим позовом, мотивуючи вимоги тим, що 18 червня 2024 року вона отримала повідомлення від АТ «Приватбанк» про блокування суми на її пенсійному рахунку та наявності виконавчого провадження, постанови виконавчої служби Охтирського ВДС про накладення арешту на суму 4268, 95 грн., на підставі судового наказу у справі № 583/1474/24 від 08 квітня 2024 року, про який їй було не відомо. Відповідно до вказаного судового наказу сума заборгованості складає 3330, 54 грн. за період, коли вона не проживала за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . Так вона 01 березня 2022 року в зв`язку з обстрілами міста була вимушена виїхати та 07 березня 2022 року перетнула кордон, проживає до цього часу в іншій країні, Фінляндії. З періоду з 01 березня 2022 року і по цей час ні вона, ні інші особи в будинку не проживають. Про зміну своєї адреси вона повідомляла 05 травня 2022 року контролера ТОВ «Водоторгприлад», надала їй всі документи, що підтверджують місце її перебування та дату виїзду, вона опитувала сусідів. 08 лютого 2024 року, 05 квітня 2024 року та 10 липня 2024 року вона надіслала електронні листи на офіційний сайт відповідача про проведення перерахунку коштів та припинення подальших нарахувань, проте відповіді не отримувала.

Станом на 04 грудня 2024 року їй нараховано за водопостачання 1356,00 грн. В зв`язку з ігноруванням відповідачем наданих нею документів та пояснень щодо зміни місця проживання, безпідставно проведеним нарахуванням за послуги, які вона не отримувала, порушенням п. 51 Договору з відповідачем про те, що спори, які можуть виникнути в процесі виконання договору, сторони вирішують шляхом переговорів, вона звернулася до суду. Лічильник на воду не було встановлено, так як не проживала постійно за місцем реєстрації. Вважає, що неправомірними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка виразилася в погіршенні стану її здоров`я, необхідності лікуватися у Фінляндії, оскільки вона є особою з інвалідністю 2 групи по загальному захворюванню з довічним терміном. Просить суд зобов`язати відповідача надати акт звірки за період з 01 січня 2020 року до цього часу, провести перерахунок з 01 листопада 2020 року з урахуванням її заяви та ухвали суду від 27 травня 2021 року про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ОСОБА_2 , повернути відповідачем їй всі кошти, що були примусово списані з її пенсійного рахунку в сумі 4268, 95 грн та анулювати всі подальші нарахування, відшкодувати їй на лікування та завдану моральну шкоду в сумі 15000,00 грн.

17 січня 2025 року представник відповідача Пелих В.В. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ТОВ «Водоторгприлад» не погоджується з позовними вимогами, просить відмовити в їх задоволенні, оскільки до Охтирського міськрайонного суду Сумської області було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з водопостачання в сумі 3330, 54 грн, судового збору в сумі 302, 80 грн, загальна сума заборгованості 3633,34 грн. В подальшому Охтирським міськрайонним судом Сумської області було видано судовий наказ про стягнення заборгованості. 20 червня 2024 року Охтирським ВДВС було закрито виконавче провадження та стягнуто грошові кошти з боржника. Відповідно до ст. 150 ЖК України, п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі не проживання в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів споживач повинен надати довідку з ЦНАП про кількість зареєстрованих осіб, витяг з Державного реєстру на нерухоме майно про те, що він та інші особи не проживали в житловому приміщенні будинку. Власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 є дві особи, споживачем надано відомості про одного власника. Тому позовна вимога про здійснення перерахунку є передчасною. Вважає, що позивачкою не доведений факт її відсутності після 07 березня 2022 року за місцем реєстрації, а також вона не конкретизувала в чому полягає спричинена їй моральна шкода, обмежилася загальним формулюванням про погіршення стану здоров`я. Підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав позивача, в даному випадку ТОВ «Водоторгприлад» не порушив її прав, діяв в межах чинного законодавства, просить відмовити в задоволенні позову / а.с. 19-21, 29-32/.

20 січня 2025 року позивачка подала відповідь на відзив, в якому вказала, що після вступу в спадщину нею було надано копії документів відповідачу, власниками будинку є вона та її донька в рівних долях, зареєстрована в будинку вона одна, на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2021 року у ЦНАПі було виписано ОСОБА_2 , за період з 01 січня 2020 року до 01 січня 2025 року послуги з водопостачання надавалися на одну особу. 23 серпня 2021 року нею було укладено договір з відповідачем № 3698 на одну особу. Станом на 01 лютого 2022 року рахунки було сплачено. Відповідачем на протязі довгого часу ігнорувалися її заяви. Щодо відшкодування їй моральної шкоди повідомила, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, постійно приймає ліки, на протязі тривалого часу вона та її родина, проживаючи у Фінляндії, знаходилися в постійному стресі в зв`язку з порушенням її прав відповідачем, оскільки з неї зробили злісного неплатника, чим порушено її спокій, честь, гідність, душевний біль протягом тривалого часу / а.с. 43-44/.

Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення про те, що з 2020 року стала проживати в будинку АДРЕСА_1 , крім неї в цьому будинку проживав її вітчим, який виїхав в жовтні 2020 року. Власниками будинку є вона та її донька ОСОБА_3 в рівних долях по частині. У 2021 році за рішенням суду вітчима ОСОБА_2 було виписано, вона подала відповідачу всі необхідні документи, подала заяву про укладання договору, який уклала 23 серпня 2021 року, зауважень до неї не було. Так як в будинку не було лічильника, вона зобов`язалася до 01 грудня 2021 року поставити, якщо не поставить, то відключать воду. Вона в будинку практично не проживала, там йшов ремонт. У березні 2022 року виїхала за кордон, спочатку до Польщі, потім до Фінляндії, де перебуває на цей час. Була впевнена про відсутність боргів. У 2023 році їй зателефонувала контролер ОСОБА_4 та повідомила, що в неї є борг. Тоді вона направила їй копію закордонного паспорту Фінляндії, що вона перетнула кордон, та повідомила їй, що зробить акт. 05 квітня 2024 року вона написала від руки заяву, яку відправила на електронну пошту відповідача, відповіді не отримала, не знала, що подали на неї в суд. 20 червня 2024 року подала заяву про проведення перерахунку, перерахунку не було зроблено, 10 липня 2024 року подала заяву про розірвання договору, договір не розірвали. Всі її звернення було проігноровано. Потім заблокували рахунок в червні 2024 року та списали кошти. Сусіди писали заяву, що в її будинку ніхто не проживає. Просить суд скасувати судовий наказ, подавала заяву в суд про визнання судового наказу недійсним, - було залишено без розгляду. Сума 4 268, 95 грн включає 3330, 54 стягнення по судовому наказу, 302,00 грн судовий збір, 600,00 грн виконавчий збір. Моральна шкода полягає в тому, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, їй заборонено психологічне навантаження, перенесла дві клінічні смерті, завжди платила комунальні послуги, а її зробили злісним неплатником, постійно треба лікуватися, оцінює моральну шкоду в сумі 15000,00 грн, так як порушено її гідність, моральний спокій.

Представник відповідача, адвокат Ярошенко В.М., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала пояснення про те, що у 2022 році у позивачки утворилася заборгованість за кількістю проживаючих осіб з 2021 року - 1 особа, лічильник у будинку відсутній. У 2023 році було видано судовий наказ про стягнення з позивачки заборгованості в сумі 3330,54 грн за період з 2022 року до 01 травня 2024 року та судовий збыр в сумы 302,80 грн. До цього часу ніякої інформації від позивачки відповідачу не надходило. Контролер Загурська, на яку вказує позивачка, що надавала їй відомості, з 2023 року на підприємстві не працює, ніяких документів вона не передавала та не мала повноважень складати акти про не проживання позивачки, оскільки це компетенція квартального уповноваженого. Позивачка подавала заяви на електронну пошту відповідача без електронного підпису, для проведення перерахунку необхідно було надати ряд документів про відсутність в будинку не тільки її, а й інших осіб. Крім цього карта на тимчасове проживання у Фінляндії була видана у 2023 році. 08 квітня 2024 року судовий наказ було передано на примусове виконання та списано кошти, 06 червня 2024 року виконавче провадження закінчено. Заявлена моральна шкода не має причинного зв`язку.

30 квітня 2025 року представник відповідача, адвокат Ярошенко В.М., подала додаткові пояснення у справі, в яких вказала, що карта на тимчасове перебування позивачки видана у 2023 році, закордонний паспорт долучений без даних кому він належить, встановити особу власника неможливо, фото однієї сторінки паспорту не є підтвердженням того, що особа не в`їзжала на територію України за спірний період. Доказів, що в будинку ніхто не проживає позивачкою разом з позовом не надано, довідка, на яку вона посилається, від 2021 року. Якщо позивачка не погодилася з судовим наказом, то повинна була подати заяву про його скасування. На всі її звернення надалися відповіді, які направлялися за її зареєстрованим місцем проживання, надсилати їх на її електронну адресу, позивачка не просила. Звертає увагу суду, що контролер не є уповноваженою особою на подання заяв від імені власника житла, акт про факт не проживання не є доказом, оскільки не відомо ким складений, повинен бути складений уповноваженою особою органу місцевого самоврядування Охтирською міською радою, розрахунок проводився згідно з кількістю зареєстрованих осіб у будинку. Станом звернення позивачки до суду виконавче провадження було закінчено, грошові кошти за судовим наказом стягнуто, судовий наказ скасовано не було. Вимога щодо зобов`язання провести перерахунок є неналежним способом захисту, оскільки не відносяться до компетенції суду. Вважає недоведеним факту, що саме діями відповідача позивачці спричинено моральну шкоду. Тому просить в задоволенні позову відмовити / а.с. 144-146/.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 квітня 2021 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Лебедєвою Ларисою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за № 371 / а.с. 113-114/.

Заочним рішенням Охтирського районного суду Сумської області від 05 липня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 / а.с. 115-118/.

Відповідно до копії технічного паспорту від 27 жовтня 2020 року на будинок садибного типу з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 замовником технічної інвентаризації була ОСОБА_5 / а.с. 119/.

Відповідно до інформації відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 06 серпня 2021 року за № 15-13/4878 станом на 06 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 / а.с. 120/.

20 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву в.о. директору ТОВ «Водоторгприлад» Шейку О.С. про заключення договору на водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язалася встановити лічильний обліку води до 31 грудня 2021 року, а в разі невиконання зобов`язання залишає за підприємством право відключити житловий будинок від водогінної мережі / а.с. 121/.

23 серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад» уклало з ОСОБА_1 договір № 3698 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, передбачених договором / п. 1 договору/, споживач має право неоплату вартості послуг у разі їх невикористання / за відсутності приладів обліку/ за період тимчасової відсутності у житловому будинку або іншій будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження такої відсутності / п. 24.10 договору/, який підписано сторонами, в договорі містяться контактні телефони відповідача та виконавчого комітету Охтирської міської ради / а.с. 103-108/.

08 квітня 2024 року Охтирським міськрайонним судом постановлено судовий наказ у справі № 583/1474/24 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Водоторгприлад» заборгованість по оплаті за послуги централізованого водопостачання в сумі 3330,54 грн та сплачений судовий збір в сумі 302,80 грн / а.с. 3 зворот/. 20 червня 2024 року виконавче провадження за вказаним судовим наказом, виданим 20 травня 2024 року, закінчене в зв`язку з фактичним виконанням рішення, сума стягненої винагороди державного виконавця становить 363,33 грн, що підтверджено відповідною постановою державного виконавця від 20 червня 2024 року / а.с. 40/.

05 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву до ТОВ «Водоторгприлад» про проведення перерахунку за постачання води, так як станом на 03 квітня 2024 року нараховано борг за використання води без лічильника в сумі 33330,54 грн. Повідомила, що в будинку прописана одна, є особою з інвалідністю 2 групи, 01 березня 2022 року виїхала за кордон, контролеру ОСОБА_6 надавала дані про місце проживання, дані закордонного паспорта, вона брала свідчення в сусідів, станом на 01 березня 2022 року мала бути переплата. В разі її відсутності оплата за воду не повинна нараховуватися / а.с. 6/, аналогічну заяву ОСОБА_1 подавала 08 лютого 2024 року на електронну пошту відповідача / а.с. 122/, на яку їй було надано відповідь від 22 лютого 2024 року за № 2-зв про те, що з метою проведення перерахунку їй треба надати документи, що підтверджують факт, що інші особи також не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , яка направлена за місцем реєстрації / а.с. 123/.

20 червня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву відповідачу про надання їй акту звірки за водопостачання за період з 01 січня 2020 року до 20 червня 2024 року, просила зупинити нарахування та повернути їй надмірно сплачені кошти / а.с. 124/, на яку їй було надано відповідь від 03 липня 2024 року про надання документів: довідку ЦНАП про кількість зареєстрованих осіб, копію витягу з Державного реєстру на нерухоме майно, інші документи, які підтверджують факт проживання в будинку інших осіб / а.с. 126/.

10 липня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву відповідачу та додала до неї документи, що підтверджують її проживання у Фінляндії, копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон з dідміткою прикордонної служби України / а.с. 127-130/, на яку їй було надано відповідь від 16 липня 2024 року про те, що їй необхідно надати документи про відсутність інших осіб в будинку / а.с. 131/.

Позивачкою надано акт обстеження на факт не проживання особи за місцем реєстрації від 20 грудня 2024 року про те, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживає, починаючи з 01 березня 2022 року по теперішній час, в будинку інші особи не проживають на підставі свідчень сусідів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_9 , який не підписаний уповноваженою особою / а.с. 5 зворот/.

В ході судового розгляду за заявою ОСОБА_1 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2025 року було скасовано судовий наказ № 583/1474/24 / 2-н/583/169/24/, виданий 08 квітня 2024 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті послуг централізованого водопостачання на користь ТОВ «Водоторгприлад» в сумі 3330, 54 грн та судових витрат в сумі 302,80 грн / а.с. 194/.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Право визначення способу захисту порушеного покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем способу захисту порушеного права.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 462/5889/16-ц міститься правовий висновок, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Такий висновок підтверджено іншими судовими рішеннями Верховного Суду.

Аналіз наведених висновків Верховного Суду свідчить про те, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, у тому числі, визнання незаконними дій щодо нарахування плати за житлово-комунальні послуги, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Враховуючи кількість судових рішень Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних відносинах та зроблені Верховним Судом неодноразово висновки з цього приводу, з огляду на вищенаведені судові рішення, вбачається, що така позиція Верховного Суду є усталеною практикою, що має враховуватись судами (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Крім того, Верховний Суд не відступав від своїх висновків, викладених у вищевказаних постановах.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З огляду на зазначені норми права, висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, та обраний позивачем спосіб захисту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про проведення перерахунку плати за послугу з централізованого водопостачання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , частина якого належить на праві власності позивачці, за період з 01 листопада 2020 року до 27 грудня 2024 року / день подачі позову до суду/ задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про повернення позивачці відповідачем коштів, примусово списаних з її рахунку в сумі 4268,95 грн та анулюванню всіх подальших нарахувань, суд виходить з такого.

Кошти в сумі 3330,54 грн було стягнуто з позивачки за судовим наказом як заборгованість по оплаті за послуги з централізованого водопостачання, 302,80 грн судовий збір.

Порядок оскарження судового наказу нормами ЦПК України не передбачено, проте відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом 15-ти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Позивачка скористувалася цим правом під час судового розгляду, представник відповідача в судовому засіданні повідомила, що ці кошти будуть їй повернуто, також скасовано подальше нарахування заборгованості.

Таким чином на день ухвалення судового рішення це питання вирішено.

При виконанні судового наказу з ОСОБА_1 стягнуто винагороди державного виконавця в сумі 363,33 грн. Повернення виконавчого збору / оплати за виконавче провадження/ може бути здійснено у разі, якщо виконавчий документ скасовано або суд визнав його недійсним. Позивачці необхідно звернутися до державного виконавця, заповнити відповідну заяву, якщо заява буде обґрунтованою, то кошти буде повернуто. В разі відмови у повернення цих коштів, в особи виникне право звернення до суду. Оскільки на час звернення до суду з позовом судовий наказ не було скасовано, то в неї не виникло права на звернення до суду з такою вимогою. Тому в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.

Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Однак, позивачем таких доказів суду не надано.

Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 №630, що діяли на момент виникнення правовідносин, (далі Правила №630), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 24.10 договору № 3698 від 23 серпня 2021 року з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання, укладеного між ТОВ «Водоторгприлад» та ОСОБА_1 споживач має право не сплату вартості послуг у разі їх невикористання / за відсутності приладів обліку/ за період тимчасової відсутності у житловому будинку або іншій будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження такої відсутності.

Таким чином відповідно до умов договору ОСОБА_1 повинна була не тільки повідомити відповідача про своє не проживання в будинку, але надати документи, які підтверджують цей факт, а також те, що інші особи в будинку теж не проживають, виходячи з того, що вона є власницею частину будинку.

З матеріалів справи слідує, що позивачка до 05 квітня 2024 року до відповідача офіційно не зверталася, тому відповідачем правомірно нараховувалася заборгованість. Документи, які б підтвердили факт не проживання в будинку ні її, ні інших осіб були надані і то не в повному обсязі у липні 2024 року.

Таким чином на день звернення відповідача до суду з заявою про видачу судового наказу він діяв правомірно.

Посилання позивачки на те, що від дій відповідача вона лікувалася та погіршився стан її здоров`я, не підтверджено відповідними доказами, оскільки вона є особою з інвалідністю 2 групи, і потребує лікування в зв`язку з цим. Оскільки судом не встановлено, що дії відповідача були неправомірними, то в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.

При зверненні до суду з позовом позивачка була звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи, так як її позовні вимоги судом не задоволено, то судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 7, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 272, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад» про оскарження нарахувань за комунальні послуги в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад», юридична адреса: м. Охтирка Сумської області, вул. Сковороди, буд 1, .

Повний текст складено 10 червня 2025 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.С. Семенова