Номер провадження 2-о/754/303/25
Справа №754/6420/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О.В.

за участю заявниці ОСОБА_1

за участю представника заявниці адвоката Вергелес Д. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивовано тим, що заявниця ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та архівною довідкою про народження її батька ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , 1895 року народження, яка померла в 1925 році, похована на Троєщинському кладовищі. Заявниця весь час дбає про місце поховання, здійснює догляд за могилою, тому вважає себе повноправним користувачем місця поховання. Троєщинське кладовище є напівзакритим, дозволено підпоховання у родинну могилу. Однак згідно відповіді Ритуальної служби від 05.02.2025 № 181, інформація щодо користувача місця поховання ОСОБА_2 на Троєщинському кладовищі відсутня, за відсутності Книги реєстрації поховань померлих за 1924/1925 роки. Разом з тим, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 було втрачено. Згідно із відповідей з Державного архіву Київської області, Державного архіву м. Києва, Деснянського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київській області, Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області, відомості щодо смерті ОСОБА_2 відсутні. На підставі викладеного заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті ОСОБА_2 (рік народження: 1895, рік та місце смерті: 1925, с. Троєщина, Броварського району Київської області), що є підставою видачі свідоцтва про смерть.

01.05.2025 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 09.06.2025 не з`явилась. У судовому засідання був присутній адвокат Вергелес Д. Є., який представляє інтереси ОСОБА_1 . Заяву підтримував у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у судовому засіданні не був присутній. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їм правовідносини.

Згідно із листа з Центрального державного Історичного архіву України, м. Київ, від 11.04.2024 № 1239/05-03 зазначено, що у метричній книзі церкви Пресвятої Трійці с.Троєщина Остерського повіту Чернігівської губернії за 1915 рік, виявлено запис про народження ОСОБА_3 наступного змісту: № 27. Григорій. Народився та хрестили ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Троєщина. Батьки: казенний селянин села Троєщина ОСОБА_4 та його законна дружина ОСОБА_5 , обоє православного віросповідання. Датовано за старим стилем.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьком якої є ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 .

Згідно відомостей з паспорта громадянина України, серії НОМЕР_2 , місцем народження ОСОБА_6 є с. Троєщина, Броварського району, Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище ОСОБА_8 , уклала шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_3 .

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Вергелес Д. Є. зверталась до органів та установ з метою отримання копії документу щодо реєстрації смерті ОСОБА_10 .

Так згідно відповіді з Державного архіву Київської області від 31.10.2024 № 08-08/2126 на запит ОСОБА_1 , надано відповідь, що на запит стосовно підтвердження факту смерті ОСОБА_10 у с. Троєщина Броварського району Київської області у 1924 - 1925 роках, у книзі актових записів про смерть по вищезазначеному населеному пункту за 1924 рік, що збіглася частково, відомості щодо смерті ОСОБА_10 відсутні. Одночасно інформують, що книга актових записів про смерть по с. Троєщина Броварського району Київської області за 1925 рік на зберігання до Державного архіву Київської області не передавалась.

Відповідно до відповіді Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» від 05.02.2025 № 181, зазначено, що інформація щодо користувача місця поховання ОСОБА_10 на Троєщинському кладовищі відсутня, за відсутності Книги реєстрації поховань померлих за 1924/1925 роки.

Згідно із Акту обстеження № 3 Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат» від 15.04.2025, вбачається, що за вимогою заявниці ОСОБА_1 , виконано обстеження поховання її баби ОСОБА_2 на кладовищі Троєщинське. Вказано що квітник бетонний, обкладений гранітом (плитка) є хрест з табличкою та написом ОСОБА_2 1895-1925. Місце поховання впорядковане, наявність інформації про поховання відсутня. Однак в акті, замість підпису завідуючого кладовища зазначено прізвище та підпис заявниці ОСОБА_1 та прибиральника кладовища ОСОБА_11 .

Як убачається з відповіді Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області від 23.04.2025 № 619/30.10-31а, актовий запис про смерть ОСОБА_10 не виявлено. При цьому, книги актових записів про смерть за 1925 рік по с. Троєщина Броварського району Київської області не збереглися та до Державного архіву Київської області не передавались.

Відповідно до відповіді з Державного архіву Київської області від 16.04.2025 № 08-08/754, вбачається, що надати архівну довідку та копію актового запису про смерть ОСОБА_10 неможливо. Оскільки на зберігання до Державного архіву Київської області від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Київській області, надійшли книги реєстрів актів цивільного стану за 1919-1948 року, згідно із сучасним адміністративно-територіальним поділом України, серед яких книги реєстрації актів про смерть громадян у с. Троєщина Броварського району Київської області за 1924-1925 роки відсутні.

Згідно із відповіді Державного архіву м. Києва від 03.02.2025 № 068/06-14/200, вбачається, що до нього надійшли на зберігання документи фонду № Р-1654 «Відділи реєстрації актів цивільного стану м. Києва» про одруження, народження, смерть, розірвання шлюбу, зміну прізвище громадян міста Києва за 1919-1943 роки. Одночасно повідомляють, що до Державного архіву м. Києва не надходять на зберігання документи, розташовані в інших містах, областях, населених пунктах України, а тому інформація про реєстрацію смерті ОСОБА_10 відсутня.

Із відповіді Деснянського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві від 18.04.2025 № 796/33.3-87 вбачається, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що державна реєстрація смерті ОСОБА_10 у відділі не проводилась.

Відповідно до відповіді з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київській області від 24.04.2025 № 11187/8.4-25/вх.11812/8-25, у результаті проведеної перевірки за поновленими актовими записами цивільного стану (в межах Київської області) у відділах державної реєстрації актів цивільного стану Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), а також за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, встановлено факт відсутності державної реєстрації смерті (за період з 01.01.1949 по теперішній час) підпорядкованими відділами відносно ОСОБА_10 .

Як убачається з листа Київського відділу Державної реєстрації смерті від 03.02.2025 № 354/33.12-58, у відділу не проводилась державна реєстрація смерті ОСОБА_10 1895 року народження, померлої в Київській області 1924-1925 роках, оскільки відділ розпочав роботу з 01.10.1999.

Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільним процесуальним кодексом України передбачений загальний порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження за заявою будь-якої особи, для якої встановлення певного факту має юридичне значення.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зокрема, встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз`яснено у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так суд установив, що встановлення факту, що має юридичне значення необхідно заявниці ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , з метою отримання права для подальшого здійснення підпоховання на місці захоронення ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами.

Зокрема суд зауважує, що у 1918-1926 роках в УСРР факти народження, смерті, шлюбу почали офіційно реєструвати органи РАЦС (реєстрації актів громадянського стану), які підпорядковувались місцевим відділам народного комісаріату юстиції (НКЮ). На підставі цієї реєстрації видавалися свідоцтва про смерть державного зразка, які зберігались у книгах актів громадянського стану. Саме на основі запису у книзі смерті видавалося свідоцтво про смерть, яке було документом, що підтверджував юридичний факт смерті.

Так, судом встановлено, що будь-яких архівних записів та відомостей про смерть ОСОБА_2 в державних архівах м. Києва та Київської області не міститься.

Крім того суд установив, що реєстрація смерті ОСОБА_2 , 1895 року народження, рік смерті 1925, в с. Троєщина, Броварського району Київської області) органами державної реєстрації актів цивільного стану не проводились.

До того ж Ритуальна служба СКП «Спецкомбінат ПКПО» не містить інформацію щодо користувача місця поховання ОСОБА_10 на Троєщинському кладовищі.

Суд критично ставиться до наданого заявницею Акту № 3 обстеження місця поховання Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат» від 15.04.2025, в якому міститься відомості про місце поховання ОСОБА_2 . Оскільки заявницею ОСОБА_1 , підписаний вказаний Акт замість завідувача кладовища, що ставить під сумнів його зміст. Оскільки доказів того, що ОСОБА_1 займає посаду завідувача кладовища Троєщинське суду не надано, матеріали справи не містять. До того ж Акт № 3 належним чином не затверджений відповідальною особою (начальником виробничого відділу Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат» і відсутня належна печатка.

Крім того, суд критично ставиться до наданого заявницею фото з кладовища, на якому зображений хрест з надписом на табличці « ОСОБА_2 1895р.-1925р.». Оскільки з наданих фотокарток неможливо встановити дійсність самого факту народження та факту смерті, саме дати народження ОСОБА_2 . Крім того, не можливо і встановити приналежність могильного хреста саме захороненню тіла ОСОБА_2 .

До того ж матеріали справи не містять будь-яких документів на підтвердження проживання, народження та смерті ОСОБА_2 саме в с. Троєщина, Броварського району Київської області.

Сторона заявника, не зверталась до суду з клопотанням про допит свідків, які б змогли підтвердити, факт смерті ОСОБА_2 в 1925 році в с. Троєщина, Броварського району Київської області.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості.

Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, за змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 95 ЦПК України, передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1). Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2). Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6).

Отже у ході судового розгляду заявником не надано жодних доказів, які підтверджують факт смерті ОСОБА_12 , а також будь-яких відомостей щодо дати її народження, місця проживання, або інших обставин, які б дозволили суду ідентифікувати таку особу та перевірити правдивість поданої інформації.

У зв`язку з відсутністю жодних доказів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_12 у заявлений період, а також з огляду на те, що така особа не ідентифікована належним чином, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення юридичного факту смерті у судовому порядку.

Разом з тим, суд роз`яснює, що відмова у задоволенні заяви про встановлення факту смерті, що подана та розглянута за спеціальною нормою, не позбавляє заявницю права звернутись до суду із заявою про встановлення фактів, що мають для неї юридичне значення, у загальному порядку.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Отже обставини, викладені заявницею у заяві, не знайшли свого підтвердження та не ґрунтуються на вимогах закону у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись Конституцією України, статтями 12, 13, 19, 76-81, 258-259, 265-268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У заяві ОСОБА_1 до Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 15, .

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2025.

Суддя В. В. Бабко