Справа № 303/1024/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Петрик Віталій Васильович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Куцкір Ю.Ю., в справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання умов кредитного договору недійсними

встановив:

У січні 2024 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що 22.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №3183843, згідно з умовами якого відповідач отримав 4 000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, платіж у повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 21.11.2021.

ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.

09.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало від ТОВ «Мілоан» право вимоги по кредитному договору відповідача №3183843.

У свою чергу, позивачем було проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання ним кредитних зобов`язань, однак останнім було проігноровано, що і стало підставою для звернення до суду представника позивача із даним позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, сума заборгованості відповідача становить 17 336 гривень, з яких: 4 000 гривень заборгованість за сумою кредиту, 13 056 гривень заборгованість за сумою відсотків та 280 гривень заборгованість за комісією.

Крім цього, у березні 2024 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ТОВ «ФК «Кредит Капітал», третя особа ТОВ «Мілоан» про визнання умов кредитного договору недійсними.

Зустрічний позов мотивований тим, що умова п.1.6 Договору про споживчий кредит №3183843 стосовно нарахування процентів у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом є несправедливою умовою, оскільки всупереч принципу добросовісності, породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживача, внаслідок чого на відповідача може бути покладено обов`язок щодо сплати великої суми коштів 13 056 гривень від суми неповернутого кредиту та/або несплачених відсотків на рік за порушення строку сплати кредиту та/або процентів. Такий розмір пені при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50% вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами, що узгоджуються із п.5, ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Із відомостей про щоденні нарахування та погашення, наданими позивачем вбачається, що з 22.11.2021 по 20.01.2022 проценти нараховувались у сумі 200 гривень за кожен день користування кредитними коштами.

За таких обставин адвокат Петрик В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вважає, що визначений у п.1.6 Договору про споживчий кредит №3183843 від 22.10.2021, розмір пені перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом, є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Таким чином, оскільки умови п.1.6 Договору про споживчий кредит №3183843 від 22.10.2021 є явно несправедливими по відношенню до боржника, представник позивача за зустрічним позовом вважає наявними підставами для визнання зазначеного пункту кредитного договору недійсним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року, первісний позов задоволено повністю, у задоволенні вимог зустрічного позову відмовлено.

Суд вказав, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та підтвердженими наявними матеріалами справи. Відповідачка не спростувала наявність та розмір кредитної заборгованості.

Щодо вимог зустрічного позову суд зазначив, що мотиви такого стосуються саме компенсації, пені та неустойки, а не відсотків за користування кредитом. З цих мотивів суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Петрик В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Вважає, рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В своїх доводах посилається на те, що ТОВ «Мілоан», як первісний кредитор, нарахувало непомірно високі відсотки, у зв`язку з чим і було пред`явлено зустрічний позов з вимогою про скасування п. 1.6. Договору, яким встановлено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування таким.

Зазначає, що встановлення різних назв процентів за користування кредитом та їх змінний розмір є прихованою мірою відповідальності позичальника за порушення строків сплати процентів та спонуканням його до виконання зобов`язання.

На переконання позивачки за зустрічним позовом, умови п. 1.6. Договору про споживчий кредит є явно несправедливими по відношенню до боржника, а тому наявні всі підстави для задоволення зустрічної позовної вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит Капітал» вважає рішення суду першої інстанції законним, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору діяла з власної волі, без примусу, розуміла наслідки укладення та істотні умови договору.

Боржниця була у повній мірі поінформована про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо пункту 1.6. Договору зазначає, що такий пункт відповідає чинному законодавству, позичальниця не заперечувала щодо такої умови договору під час його підписання.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Представник ТОВ «ФК «Кредит Капітал» Кривенко Д.О. подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Інших заяв або клопотань від сторін спору не надходило.

ТОВ «ФК «Кредит Капітал» повідомлене шляхом надсилання судової повістки, яка повернулася 22.01.2025 з повідомленням про вручення.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлялася також шляхом надсилання судової повістки поштовими засобами зв`язку, а тому така повернулася 02.01.2025 з відміткою про вручення.

Крім цього, відповідач ОСОБА_1 повідомлена судовою повісткою у додаток «Viber», про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка від 23.12.2024 (Т2 а.с.36).

Представник відповідачки адвокат Петрик В.В. повідомлений шляхом надсилання електронних повідомлень у додаток «Viber» та на вказану ним електронну адресу під час подання апеляційної скарги. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи довідками від 23.12.2024 (Т2 а.с.34-35).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 22.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3183843. Сума кредиту 4 000 гривень. Кредит надається строком на 30 днів з 22.10.2021 по 21.11.2021. Комісія за надання кредиту 280 грн, яка нараховується за ставкою 7 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1 056 грн, які нараховують за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (Т1 а.с.13-24).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом(п. 1.6. Договору). Тип процентної ставки фіксована.

Згідно п. 2.3.1.2. Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування має право нарахувати проценти за стандартною процентною ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

У розділі 5 вищезгаданого кредитного договору містяться положення в яких зазначається, що позичальник підтвердив, ознайомився з усіма істотними положенням договору, усвідомлює та розуміє їх, а також наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань. Копію договору разом з усіма додатками позичальник отримав у власному електронному кабінеті на сайті кредитодавця.

Розділом 6 Договору передбачено процедуру укладення такого договору, яка зводиться до того, що позичальник в особистому кабінеті на сайті кредитодавця ознайомився з умовами договору та надіслав відповідь про прийняття пропозиції про укладення(акцепт). Після отримання смс повідомлення на вказаний позичальником номер телефону, він вводить одноразовий цифровий ідентифікатор у відповідне поле.

Більш детальний процес оформлення описаний в анкеті-заяві на кредит №3183843 (Т1 а.с.27-28).

Цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини(з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1. цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1. Договору).

Згідно довідки про ідентифікацію наданою ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 акцептувала кредитний договір №3183843 від 22.10.2021 шляхом підписання такого договору одноразовим електронним ідентифікатором R20830 (Т1 а.с.25).

Платіжним дорученням №59326212 від 22.10.2021 ОСОБА_1 отримала кошти згідно договору 3183843 у розмірі 4 000 гривень на картковий рахунок чотири останні цифри якого 0491 (Т1 а.с.26).

Відомістю про щоденні нарахування та погашення наданого ТОВ «Мілоан» по кредитному договору №3183843 від 22.10.2021 підтверджується, що у період з 22.10.2021 по 20.01.2022 товариство нарахувало ОСОБА_1 кредитну заборгованість в загальному розмірі 17 336 грн, яка складається з: 4 000 грн. прострочене тіло кредиту, 13 056 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 280 грн. комісія за надання кредиту. Дана заборгованість також підтверджується випискою наявною в матеріалах справи (Т1 а.с.29-30, 40).

09.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, згідно якого право вимоги за кредитним договором №3183843 від 22.10.2021 перейшло до нового кредитора, в особі ТОВ «ФК «Кредит Капітал» (Т1 а.с.31-39).

Перерахування коштів за договором відступлення прав вимоги у розмірі 3 304 285,52 грн. підтверджується платіжним дорученням №66410 від 09.02.2022 (Т1 а.с.41).

Відступлення прав вимоги підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 09.02.2022 до Договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022(Т1 а.с.42-43). Згідно даного акту ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №3183843 від 22.10.2021 укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1

09.01.2024 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» надіслало ОСОБА_1 претензію, в якій просило погасити кредитну заборгованість за кредитним договором №3183843 від 22.10.2021 укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (Т1 а.с.47).

Згідно відповіді на запит ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 22.10.2021 ОСОБА_1 отримувала на картку № НОМЕР_1 суму 4 000 гривень. Однак, вказані транзакції проведені через термінал іншого банку, тому відсутня можливість визначити відправника та підстави для переказу (Т1 а.с.180).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 22.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3183843.

Згідно умов укладеного між сторонами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику 4 000 гривень строком на 30 днів з 22.10.2021 по 21.11.2021 включно. В пункті 1.5.2. передбачено, що проценти за користування кредитом 1 056 гривень нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тобто, слід вважати, що 0,88% в день є зниженою процентною ставкою, яка діє протягом 30 днів з 22.10.2021 по 21.11.2021 включно.

Пунктом 1.6 Договору передбачено стандартну процентну ставку за користування кредитом, яка становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Крім цього, кредитодавець встановив одноразову комісію за надання кредиту 280 гривень, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово.

В договорі містяться посилання на те, що кредитор ознайомив позичальника з усіма умовами та положення, які передбачені Законом України «Про споживче кредитування». Тобто, на дані правовідносини поширюються норми, які стосуються споживчого кредитування та захисту прав споживачів.

За період з 22.10.2021 по 20.01.2022 товариство нарахувало ОСОБА_1 кредитну заборгованість в загальному розмірі 17 336 грн, яка складається з: 4 000 грн. прострочене тіло кредиту, 13 056 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 280 грн. комісія за надання кредиту.

В своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що відсотки встановлені п. 1.6. Договору є непомірно високими для споживача та посилається на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки 5% є непомірно високими відсотками за користування кредитними коштами. З цих підстав нею і було подано зустрічну позовну заяву про визнання даного пункту договору таким, що суперечить принципам розумності та добросовісності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно частини 1, 2 статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд увід 11.12.2024 у справі №753/25744/21 касаційний суд виснував, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Із аналізу п. 1.6. Договору вбачається, що стандартна (базова) процентна ставка 5% за користування кредитом становить 1 825% річних (5 х 365).

На переконання колегії суддів апеляційного суду, вищезазначений пункт договору явно суперечить положенням ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тобто, встановлюючи в договір такі положення, кредитор мав на меті отримати надмірні прибутки, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Дана позиція апеляційного суду також кореспондується з позицією Верховного Суду викладеною у Постанові від 12.02.2025 у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №679/1103/23. Касаційний суд виснував, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

З усього зазначеного слід зробити висновок, що кредитор передбачив такі положення в укладеному між сторонами договорі, які однозначно призвели до порушення прав споживача ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову.

З цього слідує, що доводи ТОВ «ФК «Кредит Капітал», викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо законності пункту 1.6 Договору є спростованими. Пункт договору укладений на завідомо несправедливих умовах для споживача є у будь-якому випадку таким, що підлягає визнанню недійсним.

Щодо комісії за надання кредиту в розмірі 280 грн, який передбачений п.1.5.2. Договору, то такий стягненню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

Частиною 2 тієї ж статті вищезгаданого Закону передбачено, що у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним(ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

Окремого пункту, який стосується переліку послуг щодо яких сплачується дана комісія в підписаному між сторонами Договорі немає.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Тобто, п. 1.5.1. Договору про стягнення комісії в розмірі 280 грн. за надання кредиту слід вважати нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому дана комісія стягненню з боржниці на користь товариства не підлягає.

З огляду на все вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо повного задоволення заявлених позовних вимог та стягнення за ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» заборгованості в загальній сумі 17 336 гривень. Судом не враховано доводи зустрічного позову щодо невідповідності п. 1.6. Договору принципам розумності та справедливості, оскільки такий пункт має на меті отримання кредитором невиправданих додаткових прибутків та перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача. Такі умови договору не мотивують боржника належним чином виконувати взяті на себе обов`язки.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» за договором про споживчий кредит №3183843 укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 від 22.10.2021 підлягає кредитна заборгованість на загальну суму 5 056 гривень, з якої 4 000 гривень по тілу кредиту і 1 056 гривень процентів за користування кредитом.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, без належного дослідження всіх істотних обставин справи та без врахування висновків Верховного Суду з приводу правовідносин, які виникли між сторонами.

Апеляційний суд на підставі пунктів 1, 3, 4 статті 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Кредит Капітал» задовольняє частково, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольняє у повному обсязі.

Крім цього, у зв`язку з частковим задоволенням первісного позову та повним задоволенням вимог зустрічного позову, апеляційний суд на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

ТОВ «ФК «Кредит Капітал» заявлено майнову вимогу з ціною позову 17 336 гривень. Апеляційним судом задоволено тільки загальну суму 5056,00 гривень, що становить 29,16% (5056:17336х100) від заявленого первісного позову. ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплачено 2 422,40 гривень судового збору в суді першої інстанції.

Тобто, за первісним позовом стягненню з ТОВ «ФК «Кредит Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає сума 706,48 гривень(2 422,40 х 29,16%).

Керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Петрик Віталій Васильович, задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» задовольнити частково, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати пункт 1.6. Договору про споживчий кредит за №3183843 від 22.10.2021 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал») та ОСОБА_1 недійсним з моменту укладення.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», заборгованість за кредитним договором №3183843 від 22.10.2021 на загальну суму 5 056,00 гривень з якої 4000,00 гривень по тілу кредиту і 1056,00 гривень процентів за користування кредитом.

У решті розміру вимог первісного позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», судові витрати у розмірі 706,48 гривень судового збору за подання первісного позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: