ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1937/24 Номер провадження 22-ц/814/1716/25Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Чернушенко Володимир Юрійович, на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 06 липня 2020 року відповідач ознайомився з умовами кредитування, підписавши паспорт кредиту, а 31 березня 2021 року останній підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодивши наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 75000,00 грн; тип кредитної карти - картка «Універсальна Gold»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка - 40,8 %; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн, щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 60,00 %.

Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов укладеного договору, що обумовлено думкою відповідача щодо спірності проведених карткових операцій 22 серпня 2023 року, про що останній повідомляв банк.

Зокрема, від клієнта ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» надійшло звернення щодо факту несанкціонованого заволодіння третіми особами коштів з його рахунку 22 серпня 2023 року. У результаті перевірки інформації позивачем було встановлено, що 22 серпня 2023 року по картковому рахунку клієнта пройшла успішна видаткова транзакція на загальну суму 29500,00 грн, що було здійснено коректно, з введенням усіх необхідних даних картки та паролів.

Банком зауважено, що під час вчинення вказаних операцій, фінансовий номер відповідача не змінювався, а вхід в Internet Banking Приват24 здійснено з нетипового пристрою без зміни логіна і пароля для входу, що свідчить про компрометацію клієнтом власних персональних даних для входу в інтернет-банкінг на сторонньому сервері, що призвело до компрометації реквізитів картки з подальшим проведенням оскаржуваних операцій. З огляду на вказане, позивач вважає, що його вина у проведених операціях по картці відсутня.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 17 липня 2024 року має заборгованість у розмірі 37903,02 грн, яка складається з: 30356,60 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7546,42 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку АТ КБ «ПриватБанк» й прохав суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 березня 2021 року у сумі 37903,02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Позиції учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, оскільки місцевий суд не з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, адже 22 серпня 2023 року невідома особа, використовуючи електронно-обчислювальну техніку заволоділа грошовими коштами у розмірі 29500,00 грн з банківської картки відповідача, про що останній відразу повідомив банк та звернувся до правоохоронного органу із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідач зазначає, що сам по собі факт його звернення до банку разом із зверненням до правоохоронних органів з приводу вчинення крадіжки свідчить про те, що у відповідача була відсутня воля на отримання кредитних коштів у розмірі 29500,00 грн.

Також зауважено, що відповідач не мав змоги подати до місцевого суду відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», оскільки не отримував копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та доданих до неї документів, а про існування оскаржуваного рішення суду першої інстанції довідався від працівника банку під час телефонної розмови 07 лютого 2025 року.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, то відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» прохав суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Представником позивача наголошено, що під час вчинення спірних операцій, фінансовий номер відповідача не змінювався, а вхід в Internet Banking Приват24 здійснено з нетипового пристрою без зміни логіна і пароля для входу, що свідчить про компрометацію клієнтом власних персональних даних для входу в інтернет-банкінг на сторонньому сервері, що призвело до компрометації реквізитів картки з подальшим проведенням оскаржуваних операцій. З огляду на вказане, позивач вважає, що його вина у проведених операціях по картці відсутня.

Зауважено, що до суду першої інстанції не заявлялися доводи щодо заволодіння невстановленою особою спірними грошовими коштами за допомогою електронно-обчислювальної техніки.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 37903,02 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом у заяві відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою ти тарифами банку. Виразив свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» на підставі заяви було відкрито картковий рахунок та видано картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт у сумі 75000,00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку тип - «Універсальна Gold», а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови Національного Банку України від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі Україна».

Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків, які нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № б/н від 31 березня 2021 року станом на 17 липня 2024 року утворилась заборгованість у сумі 37903,02 грн, яка складається з: 30356,60 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7546,42 грн - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Крім того, у доводах поданої позовної заяви банком вказано, що від клієнта ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» надійшло звернення щодо факту несанкціонованого заволодіння третіми особами коштів з його рахунку 22 серпня 2023 року. У результаті перевірки інформації позивачем було встановлено, що 22 серпня 2023 року по картковому рахунку клієнта пройшла успішна видаткова транзакція на загальну суму 29500,00 грн, що було здійснено коректно, з введенням усіх необхідних даних картки та паролів.

Банком зауважено, що під час вчинення вказаних операцій, фінансовий номер відповідача не змінювався, а вхід в Internet Banking Приват24 здійснено з нетипового пристрою без зміни логіна і пароля для входу, що свідчить про компрометацію клієнтом власних персональних даних для входу в інтернет-банкінг на сторонньому сервері, що призвело до компрометації реквізитів картки з подальшим проведенням оскаржуваних операцій. З огляду на вказане, позивач вважає, що його вина у проведених операціях по картці відсутня.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо поданих до суду апеляційної інстанції доказів

Разом з апеляційною скаргою представником відповідача було подано до суду апеляційної інстанції копію виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за 22 серпня 2023 року, копію листування, копію листа АТ КБ «ПриватБанк» щодо розгляду звернення відповідача, копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення щодо крадіжки грошових коштів з кредитного рахунку за зверненням ОСОБА_1 .

Представником відповідача зауважено, що останній не подав до місцевого суду відзив на позовну заяву позивача разом з підтверджуючими його позицію доказами, оскільки не був обізнаним про розгляд справи за позовом банку судом першої інстанції.

Крім того, представником позивача до поданого ним до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу було долучено копію висновку по нестандартним позиціям клієнта ОСОБА_1 , що стосується спірної транзакції за 22 серпня 2023 року.

Положеннями статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно принципу змагальності сторін, що закріплений статтями 2, 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Також, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 12 ЦПК України).

Окремо слід зауважити, що суд першої інстанції направляв на адресу ОСОБА_1 , яка вказана останнім й у поданій ним апеляційній скарзі, копію ухвали про відкриття провадження у справі, однак поштове відправлення повернулося до місцевого суду неврученим із зазначенням підстави «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог цивільного процесуального законодавства направляло копію позовної заяви з додатками відповідачу за допомогою служби поштового зв`язку.

Днем вручення судової повістки, зокрема є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Оскільки сторонами справи до суду апеляційної інстанції подано нові докази, які раніше не подавалися останніми до суду першої інстанції, та докази неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від них у встановлені процесуальним законодавством строки до суду апеляційної інстанції позивачем та відповідачем не надано, то з урахуванням положень статті 367 ЦПК України, вони не беруться до уваги колегією суддів.

Щодо стягнення заборгованості, яка виникла за спірними транзакціями

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:

«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 05 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що:

«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді.

Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц зазначено, що:

«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц вказану правову позицію підтримав».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц зазначено, що:

«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн.

Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 вказано, що:

«суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.

Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16, від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17. Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1, у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач у поданій ним позовній заяві вказав, що від клієнта ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» надійшло звернення щодо факту несанкціонованого заволодіння третіми особами коштів з його рахунку 22 серпня 2023 року. У результаті перевірки інформації позивачем було встановлено, що 22 серпня 2023 року по картковому рахунку клієнта пройшла успішна видаткова транзакція на загальну суму 29500,00 грн, що було здійснено коректно, з введенням усіх необхідних даних картки та паролів. Банком зауважено, що під час вчинення вказаних операцій, фінансовий номер відповідача не змінювався, а вхід в Internet Banking Приват24 здійснено з нетипового пристрою без зміни логіна і пароля для входу, що свідчить про компрометацію клієнтом власних персональних даних для входу в інтернет-банкінг на сторонньому сервері, що призвело до компрометації реквізитів картки з подальшим проведенням оскаржуваних операцій. З огляду на вказане, позивач вважає, що його вина у проведених операціях по картці відсутня, а тому утворена заборгованість за вище викладених обставин підлягає стягненню з відповідача у повному розмірі.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення від 12 грудня 2024 року про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі на вище викладені доводи позивача уваги не звернув та не з`ясував чи сприяв відповідач своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, слід виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Отже, за відсутності надання банком доказів, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про задоволення позовних вимог про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості з ОСОБА_1 , утвореної за вказаних вище обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Чернушенко В.Ю., підлягає задоволенню, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Чернушенко Володимир Юрійович - задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко