Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5752/24
Провадження № 2-др/711/6/25
06 червня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Кошубінській Л.В.
представника позивача Гудз Б.Д.
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Глущенка О.С.,
представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Глущенка О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника ОСОБА_2 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат відповідача по цивільній справі за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення із службового житла, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,-
В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення із службового житла.
15.01.2025р. суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову та вирішив виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, ухвалюючи судове рішення суд не вирішив питання про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, через неподання сторонами всіх доказів в обґрунтування їх розміру.
20.01.2025р. на адресу суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_2 адвокат Глущенко О.С. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування відповідачці за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що у зв`язку з розглядом справи відповідачкою було здійснено оплату послуг свого представника на суму 20 000 грн., а тому такі витрати слід в повному обсязі покласти на позивача.
В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Глущенко О.С. підтримав вимоги своєї заяви та просив стягнути із позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, які складають 20 000 грн., - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в якій позивачу було відмовлено, що складає 10 000 грн.
Відповідач ОСОБА_1 підтримав вимоги відповідачки та зазначив, що всі понесені нею витрати на правову допомогу слід покласти на позивача.
Представник позивача заперечив проти вимог відповідачки про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх розмір завищеним і таким, що не відповідає критеріям реальності та співмірності відповідних витрат.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оцінюючи розмір заявлених відповідачкою вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Відповідачка в своїй заяві просила компенсувати їй за рахунок позивача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 20 000 грн. В судовому засіданні, під час розгляду заяви по суті, представник відповідачки, з урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, просив компенсувати відповідачці витрати на правничу (правову) допомогу пропорційно до тієї частини позовних вимог, в якій позивачу було відмовлено, що складає 10 000 грн.
Сторона позивача у письмових заявах по суті справи заявляла клопотання про неспівмірність розміру понесених відповідачкою витрат на правову допомогу, оскільки їх сума не відповідає критеріям реальності, розумності та обґрунтованості.
Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги від 06.08.2024р.; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20.01.2025р.; довідка про отримання адвокатом суми його гонорару в розмірі 20 000 грн.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих відповідачкою доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати гонорару адвоката за вчинення ним наступних процесуальних дій:
- складання та подання відзиву на позов, виготовлення та завірення копій, подання відзиву на позовну заяву до суду, направлення його іншим учасникам справи 8 год.;
- участь у судових засіданнях 9 год.;
- складання заяви про винесення додаткового рішення 3 год.
В той же час обсяг наявних в матеріалах справи документів, які були подані відповідачкою ОСОБА_2 не дозволяє визнати обґрунтованим твердження про витрати 8 годин робочого часу на складання та подання до суду відзиву на позовну заяву, виготовлення та завірення відповідних копій документів.
Необґрунтованим є і включення до складу витрат на правничу допомогу відповідачки витрати на складання заяви про винесення додаткового рішення, оскільки відповідні процесуальні дії обумовлені виключно особливостями обраного відповідачкою способу процесуальної поведінки.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що за своєю сутністю вони не є складними і для правильного розв`язання таких спорів необхідним є дослідження конкретно визначеного обсягу обставин, які підлягають доказуванню.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача та відзиву відповідача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена відповідачкою сума в розмірі 20 000 грн. не є достатньо обґрунтованою.
Крім того, в даному випадку за результатом розгляду справи позовні вимоги були задоволені судом частково (одна вимога немайнового характеру задоволена, а інша відхилена через її невідповідність критерію ефективності способів захисту).
Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником відповідача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат відповідачки на правову допомогу в межах суми понесених нею витрат в розмірі 5 000 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11-13, 81, 82, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування ОСОБА_2 судових витрат задовольнити частково.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складений 06 червня 2025 року.
Головуючий: В.М. Скляренко