Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 317/3585/24
Провадження №: 2/332/264/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.,

при секретарях судового засідання Мовчан К.М., Хоменко Є.Г., Літвіновій Т.А.,

за участю: представника первісного позивача адвоката Неудачіна Р.В.,

первісного відповідача - Клименка О.О.,

первісного представника відповідача - Булки Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про захист прав споживачів,

встановив:

в липні 2024 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, в обґрунтування якого зазначало наступне.

Між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, статей 633-634, 642 ч. 2 ЦК України, укладено публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії з 01.01.2019 (моменту створення юридичної особи).

ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується електричною енергією та відповідно є її споживачем, водночас своєчасно та в повній мірі не вносить плату за спожиту електричну енергію, внаслідок чого у відповідача за період з 01.12.2021 по 01.12.2023 виникла заборгованість у розмірі 41 017, 01 грн., яку позивач просив стягнути, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 21.01.2022 по 23.02.2022 3 % річних в розмірі 4,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 22, 85 грн., та судовий збір 3 028, 00 грн.

У вересні 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про захист прав споживачів, в якому посилався на те, що: договір на споживання електричної енергії не укладав, оскільки його не підписував; позовна заява подана особою, яка не має законних підстав на представництво інтересів позивача; відсутня така юридична особа як ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»; пропущено строк позовної давності за період з 01.12.2021 по 07.08.2022 року; не надано обґрунтований розрахунок заборгованості; не проведено Пенсійним фондом України «монетизації», що позбавило право відповідача на пільги, просив здійснити обґрунтований щомісячний розрахунок за комунальну послугу з постачання та розподілу електричної енергії у відповідності з фактично наданою послугою за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши зайві нарахування.

Ухвалою судді від 07.08.2024 року у справі відкрито провадження і її призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 51 т. 1).

Ухвалою суду від 25.11.2024 року у справі здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 132-133 т. 1).

Ухвалою суду від 05.02.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про захист прав споживачів, до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано первісний позов ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про захист прав споживачів в одне провадження (а.с. 187-189 т. 1).

Ухвалою суду від 05.02.2025 року витребувано докази у ПАТ «Запоріжжяобленерго» та ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», а саме копії контрактів, укладених з керівниками ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» Богуславцем С.С. та ОСОБА_2 . Крім того, витребувано у Запорізького районного суду Запорізької області протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (а.с. 184-186 т. 1).

Ухвалою суду від 13.02.2025 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (а.с. 212-213 т. 1).

Ухвалою суду від 16.04.2025 було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 15 годину 15 хвилин 01 травня 2025 року, який в подальшому неодноразово відкладався (а.с. 20-21 т. 2).

У відзиві на первісну позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначав, що: договір на споживання електричної енергії не укладав, оскільки його не підписував; позовна заява подана особою, яка не має законних підстав на представництво інтересів позивача; відсутня така юридична особа як ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»; пропущено строк позовної давності за період нарахування заборгованості з 01.12.2021 по 07.08.2022 року; не надано обґрунтований розрахунок заборгованості; не проведено Пенсійним фондом України «монетизації», що позбавило право відповідача на пільги, у зв`язку з чим, просив вказану позовну заяву залишити без розгляду або закрити провадження у справі.

Відзив на зустрічний позов ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не подано.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі.

З урахуванням думки учасників процесу, та вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Неудачін Р.В., з урахуванням сплати відповідачем 19.05.2025 року заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.12.2021 по 01.12.2023 в розмірі 41 017, 01 грн., просив стягнути, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 21.01.2022 по 23.02.2024 - 3% річних в розмірі 4,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 22,85 грн., та судовий збір 3 028, 00 грн. При цьому, зазначав, що його повноваження на представництво інтересів позивача підтверджуються довіреністю та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. Стосовно звернення до суду із пропуском строку давності, вказував, що у відповідача виникла заборгованість за період з грудня 2021 року по грудень 2023 року, з вказаним позовом він як представник звернувся до суду у липні 2024 року, а тому строк позовної давності не пропущено, враховуючи до того ж, що основний борг відповідачем сплачено, а також продовження процесуальних строків у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, як необґрунтованому та внаслідок сплати основної суми боргу.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , за первісним позовом, просили відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Запоріжжяелектропостачання, посилаючись, зокрема на відсутність повноважень у представника позивача ОСОБА_4 , на звернення до суду з вказаним позовом, пропуск строку позовної давності, заперечуючи при цьому факт сплати основного боргу в розмірі 41 017, 01 грн., на необґрунтоване нарахування 3% річних та інфляційних втрат під час воєнного стану, та з урахуванням того, що відповідач є багатодітним батьком наголошували на звільненні останнього від сплати судового збору. Зустрічний позов просили задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово - комунальних послуг, окрім іншого, належать послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за № 312 (далі - ПРРЕЕ).

Частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Проте обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, але і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин.

Відповідно до п.п. 74, 84 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам; споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу (ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з п. 3.1.5 ПРРЕЕ електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному веб сайті, про що повідомити Регулятора.

Пунктом 7 ПРРЕЕ передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

За положеннями абз. 5 п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Вказана норма Закону кореспондується з абз. 2 п. 1.2.15 ПРРЕЕ, положеннями якого передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, його укладення можливе шляхом підписання заяв - приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь - якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Відповідний Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання та встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачу постачальником.

За розділом 2 Договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує позичальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною комерційною пропозицією. Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції споживача (Розділ 5 Договору).

Згідно з п. 5 Додатку 3 до Договору, розрахунковий період для обсягу спожитої електроенергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця.

Оплата рахунка позичальника за договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж 5 робочих днів від дати отримання його споживачем.

У разі неодержання рахунку, споживач самостійно оформляє платіжні документи та здійснює оплату на їх підставі не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, зазначений у Договорі або розрахункових документах.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до п. 4.10 ПРРЕЕ побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем (п. 4.12 ПРРЕЕ).

Виходячи з п. 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Оплата за відповідним платіжним документом може бути здійснена за вибором споживача: готівковими коштами або платіжною картою чи безготівковими коштами в центрах обслуговування споживачів, банках або через інші сервіси прямих платежів; з використанням мережі Інтернет (інтернет-банкінг); в інший спосіб, не заборонений чинним законодавством (п. 4.22 ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 4.19 ПРРЕЕ розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції).

Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; на стягнення пені та застосування інших санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України (п.п. 1, 8, 9 п. 5.2.1 ПРРЕЕ).

Згідно з положеннями п. 5.5.5. ПРРЕЕ, споживач електричної енергії, окрім іншого, зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів та дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

Статтею 525 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Таким чином, згідно із наведеним, обов`язком відповідача є своєчасна оплата за використану електричну енергію згідно з затвердженими у встановленому порядку тарифами та у визначені законом або договором строки.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого на його ім`я, користується електричною енергією (а.с. 50 т. 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості, за вказаною адресою за період з 01.12.2021 року по 01.12.2023 було спожито 21672 кВт*год. на загальну суму 41 017, 01 грн. (а.с. 17, т.1, а.с. 84 т. 2).

19.05.2025 року борг за спожиту електричну енергію в розмірі 41 017, 01 грн., було погашено.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 заперечував в судовому засіданні факт сплати боргу за електричну енергію, водночас повідомив, що можливо вказаний борг могли сплатити інші особи, яким він повідомив про наявну у нього заборгованість за електричну енергію.

Отже, у ОСОБА_1 перед ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» залишилися невідшкодованими за прострочення основного зобов`язання за період з 21.01.2022 по 23.02.2022 - 3% річних в розмірі 4,25 грн. та інфляційні втрати в розмірі 22,85 грн., які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача.

При цьому, посилання представника відповідача ОСОБА_3 на воєнний стан в даному випадку є недоречними, оскільки 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 21.01.2022 по 23.02.2022, тобто до введення воєнного стану в країні, - 24.02.2022 року.

Не заслуговують на увагу і доводи сторони відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідачу була нарахована заборгованість за період з грудня 2021 року по листопад 2023 року, з вказаним позовом ТОВ «Запоріжжелектропостачання» в особі представника Неудачіна Р.В., звернулося до суду через підсистему «Електронний суд» 05.07.2024 року (08.07.2024 року зареєстровано в суді) , тобто в межах строку позовної давності. До того ж суд враховує при цьому сплату відповідачем чи іншою особою на його користь основного боргу.

Доводи відповідача та його представника про відсутність повноважень у представника позивача Неудачіна Р.В., на звернення до суду з вказаним позовом, суд розцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно до п. 1 ч. 4 ст. 61 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» - Неудачіним Романом Володимировичем, на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та довіреності № 2 від 02.01.2024 року, виданої директором Товариства Богуславцем С.С., подано вказаний позов до суду, що узгоджується з положеннями п. 1 ч. 4 ст. 61 ЦПК України (а.с. 6, 7 т. 1).

В рамках даних стверджень, судом було перевірені аргументи представника відповідача про відсутність повноважень у директора Товариства на видачу довіреності адвокату Неудачіну Р.В., та вказані факти спростовується пунктом 10.4 Статуту ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів учасника (засновника) (протокол № 16 від 06.07.2020 року), контрактом укладеним між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_5 від 31.10.2023 року та рішенням № 76 позачергових загальних зборів ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» від 06.08.2024 року (а.с. 31-34, 126, 203 т. 1).

За ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

За змістом частин першої та другої статті 7 цього Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Електронна ідентифікація - процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи. Електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис (п.п. 11, 15 ч. 1 ст. 1 Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).

За ч. 7 ст. 61 ЦПК України у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

З протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вбачається, що 05.07.2024 року (зареєстровано в суді 08.07.2024) представником позивача Неудачіним Р.В., через підсистему «Електронний суд» подано позов (а.с. 230 т. 1).

Отже, вказані обставини свідчать про те, що представник позивача пройшов ідентифікацію в підсистемі «Електронний суд», в інакшому випадку не зміг подати би вказаний позов.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи відповідача та його представника суд відхиляє, оскільки вони також не знайшли свого фактичного підтвердження.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про захист прав споживачів, в якому останній просив здійснити обґрунтований щомісячний розрахунок за комунальну послугу з постачання та розподілу електричної енергії у відповідності з фактично наданою послугою за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши зайві нарахування, суд виходячи з суті позовних вимог та факту сплати основної суми заборгованості за спожиту електричну енергію, вважає необхідним у задоволенні цього позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» при подачі позову через підсистему «Електронний суд» було сплачено судовий збір двома окремими квитанціями на суму 302, 80 грн. та 2 725, 20 грн., на загальну суму 3 028, 00 грн.

Водночас, згідно до ч. 3 ст. 4 Закону України « Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті (ставки судового збору), в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що складає 2 422, 40 грн.

За таких обставин, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн., інша частина сплаченого судового збору в сумі 605, 60 грн., підлягає поверненню з державного бюджету позивачу, як надміру сплачена.

При цьому, доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як багатодітний батько, суд вважає помилковими, та такими, що суперечать положенням Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 525, 526, 625, 633, 634, 642, 714 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 12, 13, 77, 81, 141, 211, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Запоріжжяобленерго», про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» за період з 21.01.2022 по 23.02.2022 3 % річних в розмірі 4,25 грн., та інфляційні втрати в розмірі 22,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 168) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» суму надміру сплаченого судового збору, сплаченого на рахунок UA 0008510, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), отримувач: ГУК у Зап.обл./м.Зап. Заводс./22030101, , при поданні даного позову, згідно платіжної інструкції № 5208 (#809) від 01 липня 2024 року, про сплату судового збору на суму 2 725, 20 гривень, у розмірі 605, 60 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про захист прав споживачів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.

Учасники справи:

Первісний позивач: ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35, ).

Представник первісного позивача: адвокат Неудачін Роман Володимирович, адреса: 69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35.

Первісний відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник первісного відповідача: Булка Лариса Леонідівна, адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Запоріжжяобленерго», адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ).

Суддя: А.П. Завіновська