Справа №756/1044/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/1282/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 рокуТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути зОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 2866693 в розмірі 68 725,50 грн, а також судові витрати.

Свої вимоги мотивувало тим, що 27.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір №2866693, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 000 грн.

19.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 19072023, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна».

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, припинила здійснення платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка загалом становить 68 725,50 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 53 725,50 грн. - сума заборгованості за процентами.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2024 року задоволено позов, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ»:

- заборгованість за кредитним договором № 2866693 у загальному розмірі 68 725,50 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 53 725,50 грн. - сума заборгованості за процентами;

- судовий збір у розмірі 3028 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 16.05.2024 року відповідач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, а саме не в повному обсязі встановлені всі обставини справи, не досліджені докази в установленому порядку.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням апелянт зазначила про те, що:

- з наданої позивачем копії Договору № 2866693 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.01.2022 року, укладеного між ТОВ «Лінсура Україна» та відповідачем, не вбачається, що він підписаний електронним цифровим підписом ОСОБА_1 , як передбачено положеннями Закону України «Про електронний цифровий підпис»;

- з матеріалів справи не вбачається того, що саме ОСОБА_1 були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договору), відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредиторів та докази щодо ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику;

- в матеріалах справи відсутнє платіжне доручення про перерахування ТОВ «Лінеура Україна» кредитних коштів ОСОБА_1 відповідно до умов договору № 2866693 від 27.01.2022 року, тому посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів не підтверджено належними доказами, а саме первинними документами, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22;

- наданий до матеріалів справи позивачем разом з Актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року - Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу ніким не підписаний, а отже позивачем не доведено належним чином переходу права вимоги до ОСОБА_1 від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором № 19072023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.07.2023 року;

- договір факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року позивачем наданий до позову не в повному обсязі, так як на одному аркуші зазначений п. 3 Договору, а на іншому аркуші зазначену п. 9, тобто інші умови цього договору встановити неможливо, але судом першої інстанції не було звернено на це увагу;

- суд першої інстанції необґрунтовано врахував долучений до матеріалів справи позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 19072023 від 19.07.2023 року за період з 19.07.2023 року по 31.12.2023 року боржника ОСОБА_1 , оскільки вказаний розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей про передачу в дійсності коштів позичальнику в кредит.

При цьому відповідач посилається на те, що під час вирішення даної справи необхідно враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17).

18 червня 2024 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача виходячи з наступного:

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив, що відповідно до укладеного 27.01.2022 року з ТОВ «Лінеура Україна» договору № 2866693 відповідач отримав кредит на споживчі (особисті) потреби у розмірі 15 000 грн., строком на 360 днів з процентною ставкою 29653,85% річних (1,99% в день), і зобов`язався виплатити кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом в порядку та у строки визначені паспортом споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору.

При цьому суд послався на п.5.4.1 договору, згідно якого клієнт у встановлений договором строк зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування, а також штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором та на п. 6 договору, яким передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання своїх кредитних зобов`язань позичальник сплачує штраф у розмірі 15% від суми наданого кредиту, що становить 2250 грн., на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання, та у розмірі 1,1% від суми кредиту, що становить 165 грн. починаючи з 5 дня за кожний факт виникнення прострочки відповідно до графіку платежів.

Судом також враховано те, що:

- ТОВ «Лінеура Україна» належно виконало умови кредитного договору, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, своєчасно не повернула кредит, не сплатила проценти за користування кредитом;

- 19.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу №19072023, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна»;

- після укладення кредитних договорів відповідач своїх зобов`язань за вказаними договорами не виконувала, не здійснювала платежів в рахунок погашення суми кредитів та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаними договорами, яка становить 68 725,50 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 53 725,50 грн. - сума заборгованості за процентами;

- на момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості.

Врахувавши положення статей 530, 610, 611, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1054 ЦК України суд прийшов до висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договорами зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаних договорів. Наявні у матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, містять відомості, що відповідають дійсним обставинам справи.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження вказаних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало до суду договір про надання коштів споживчого кредиту №2866693 від 27.01.2022 року, додаток №1 до договору про надання коштів в умовах споживчого кредиту № 2866693 від 27.01.2022 року, паспорт споживчого кредиту, договір факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року, акт прийому - передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2866693 від 27.01.2022 року за період з 19.07.2023 року по 31.12.2023 року.

Вказані документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги. Але вони не є належними та допустимим доказами надання ОСОБА_1 кредиту за вказаними договорами.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало до позову жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів на рахунок відповідача, який би був зазначений у договорі, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідача.

Колегія суддів погоджується також з доводами апеляційної скарги про те, що з доданого позивачем договору про надання коштів споживчого кредиту №2866693 від 27.01.2022 року не вбачається, що він підписаний електронним цифровим підписом ОСОБА_1 , як передбачено положеннями Закону України «Про електронний цифровий підпис», (а.с.6-14), зокрема не вбачається того, що саме ОСОБА_1 були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договору).

Крім того, в матеріалах справи відсутнє платіжне доручення про перерахування ТОВ «Лінеура Україна» кредитних коштів ОСОБА_1 відповідно до умов договору № 2866693 від 27.01.2022 року.

Із наданого позивачем до позову разом з Актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року - Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу слідує те, що витяг не містить підписів клієнта та фактора, лише є підпис особи, яка сформувала Витяг (а.с.22), що на думку колегії суддів не підтверджує факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором факторингу № 19072023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.07.2023 року.

Заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що наданий позивачем договір факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року не містить повного змісту, оскільки на одному аркуші зазначений п. 3 Договору, а на наступному аркуші Договору зазначено п. 9.3, тобто інші умови цього договору встановити неможливо, на що судом першої інстанції не було звернуто увагу.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання відповідача на те, що долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором № 19072023 від 19.07.2023 року за період з 19.07.2023 року по 31.12.2023 року боржника ОСОБА_1 є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей про передачу в дійсності коштів позичальнику в кредит.

При цьому, сам по собі, такий розрахунок ТОВ ФК «ЄАПБ» не підтверджує суму заборгованості за кредитом, не є доказом виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції не перевірив наявність заборгованості у відповідача перед позивачем та підстави для стягнення заборгованості з відповідача за споживчим договором.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов незаконного та необґрунтованого висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, містять відомості, що відповідають дійсним обставинам справи та безпідставно задовольнив позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на неправильне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, необхідно здійснити розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2024 рокузадовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2024 рокускасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько