КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5205/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року справу № 357/17078/24 провадження № 2/357/6101/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, надіслано за підсудністю для розгляду до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (адреса: вул. Володимира Антоновича, 59, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49006).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тому дана справа не підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, а за правилами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, справа належить до територіальної підсудності Іллічівського районного суду м. Маріуполя.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Іллічівського районного суду м. Маріуполя на Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Підстав, які б згідно ст. 28 ЦПК України дозволили позивачу обирати підсудність в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Київської області з урахуванням спору, який виник у сторін, суд не вбачав.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 6 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Расторгуєв О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 27 ЦПК України при визначенні того чи правильно було обрано територіальну підсудність для даної позовної заяви, адже відповідно до вимог статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до ч. 8 статті 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтись також за місцем виконання цих договорів. Предметом спірного договору, який позивач просить розірвати є нерухоме майно, а саме квартира.

Також, відповідно до умов спірного договору (п.6 Договору) визначено особливості його виконання в певному місці - за місце проживання особи з наступним її похованням в тому населеному пункті де вона проживала, а саме в м. Біла Церква.

За цих обставин суд неналежним чином дослідив всі обставини справи, неправильно застосував норму матеріального права , що стало наслідком неправильного визначення територіальної підсудності та прийняття незаконного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За правилом п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п.п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

У ч. 16 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 ЦПК України.

Частина 1 ст. 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність - це підсудність коли справа (вимоги) підлягає розгляду в певному суді, який визначений у ст. 30 ЦПК України.

Стаття 30 ЦПК України не містить вичерпного переліку справ, місце розгляду яких визначається за правилами виключної підсудності.

Правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, тобто, правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникнення, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно; з приводу звернення стягнення на нерухоме майно; про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (якщо в складі спадщини є нерухоме майно).

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їхнього знецінення та зміни їхнього призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно: про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна . що є спільній часткові власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 296/1657/18).

Згідно п. 41 Постанови № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01 березня 2013 року перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Пунктом 42 Постанови передбачено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, в прохальній частині якого просить: договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. від 29.01.2020 року та зареєстрований в реєстрі за №124, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвати.

В додатках до апеляційної скарги, додано договір довічного утримання від 29.01.2020 року.

Пункт 6 вищевказаного договору, визначає особливості його виконання в певному місці - за місце проживання особи з наступним її похованням в тому населеному пункті де вона проживала, а саме в м. Біла Церква.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення з приводу нерухомого майна необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Так як документально підтверджено, що оскаржується договір довічного утримання, правові наслідки розірвання якого, у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків набувачем визначено статтею 756 ЦК України. Так, у разі розірвання довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передано.

Таким чином, позов про розірвання договору довічного утримання за яким відчужував передав набувачеві у власність нерухоме майно є спором виключної підсудності, оскільки спір як про укладення так і про розірвання договору довічного утримання в будь-якому випадку є спором з приводу нерухомого майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище обставини свідчать про те, що спір опосередковано виник з приводу нерухомого майна, а саме квартири, і тому дійсно регулюється правилами виключної підсудності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

А відтак, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року скасувати.

Справу направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана