П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м. Київ

Справа №752/2987/23

Провадження: № 22-ц/824/8864/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішенняГолосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж. І

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання шлюбу недійсним та скасування актового запису,

у с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 15.07.1988 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був розірваний 20.01.1994 року. Під час шлюбу у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 1994 році вони продовжили сімейні відносини, разом виховували сина і допомагали один одному морально і матеріально. В подальшому, наприкінці 1994 року - на початку 1995 року до нього звернулась ОСОБА_2 з проханням укласти з нею шлюб, бо через це вона зможе зареєструвати своє місце проживання в м. Києві, отримати громадянство України та виїхати до США, бо до цього виїхати ні з Вірменії, ні з Грузії їй не вдалось. Так, ОСОБА_2 повідомила йому про те, що її чоловік, ОСОБА_6 , художник за фахом, батько двох їх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народились в м. Єревані. Метою укладання шлюбу був переїзд відповідачки до США. Створювати сім`ю, вести спільне господарство, проживати разом, народжувати дітей вони не мали наміру. Він погодився на пропозицію ОСОБА_2 на укладання шлюбу, при цьому, вони домовились, що коли вона воз`єднається зі своєю сім`єю, то вони зустрінуться, щоб розірвати фіктивний шлюб. 20.01.1995 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, після чого він зареєстрував останню за місцем свого проживання, а згодом, вона отримала паспорт для виїзду за кордон.

Після цього йому невідомо, де знаходиться відповідачка, востаннє він її бачив та спілкувався з нею влітку 1995 року, а в липні 1996 року її було виписано з квартири.

З травня 1996 року він разом з ОСОБА_3 та їх сином, ОСОБА_4 , стали проживати в квартирі АДРЕСА_1 , яку він придбав. З грудня 1998 року по листопад 2009 року ОСОБА_3 працювала в АТ КБ «Приватбанк». Згодом, вона отримала громадянство України, їй був виданий паспорт, де зазначено її місце реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 у них з ОСОБА_3 народився син, ОСОБА_9 .

Наразі ОСОБА_3 досягла пенсійного віку та перебуває на пенсії, вони продовжують жити разом.

На підставі вищевикладеного, та з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд: визнати з часу його укладення недійсним як фіктивний шлюб, укладений 20.01.1995 року між ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), який згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , видане 20.01.1995, був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу 1995 року січня місяця 20 числа зроблено актовий запис за №42;

скасувати актовий запис за №42 від 20.01.1995 про реєстрацію шлюбу між ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), зроблений в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу, зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та не надав належної оцінки істотним доказам, що мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема, судом не було взято до уваги довідку Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, відповідно до якої ОСОБА_2 не значиться як зареєстрована за місцем проживання. Крім того, не було оцінено лист Голосіївського відділу цієї ж установи, в якому прямо зазначено про те, що відповідачка не документувалася, що ставить під сумнів законність використаного нею паспорта під час укладення шлюбу.

Також, судом не проаналізовано сторінку 10 паспорта позивача, в якій відсутній запис про шлюб з ОСОБА_2 , але наявний запис про інший шлюб із ОСОБА_3 , укладений раніше. Залишено поза увагою і той факт, що в актовому записі про укладення шлюбу відповідачка не зазначила жодної інформації про своє громадянство, що свідчить про приховування важливих відомостей. Крім того, просить приєднати такий доказ до матеріалів справи.

Скаржник наголосив, що був упевнений у припиненні попереднього шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_6 , оскільки вона надала паспорт на своє дівоче прізвище. Проте, дата видачі цього паспорта (1978 рік) викликає сумніви, адже, за логікою подій, його мали б видати після народження другої дитини у 1985 році. Отже, існують ознаки того, що відповідачка продовжувала користуватись недійсним паспортом, що суперечило нормам законодавства СРСР, де особа мала здавати старий паспорт після зміни прізвища у зв`язку з шлюбом.

Крім того, в паспорті не було відміток про дітей, що, відповідно до норм, які діяли на час укладення між сторонами шлюбу, мали вноситись обов`язково. Це свідчить про використання іншого, прихованого паспорта, найімовірніше на прізвище ОСОБА_12 . Відсутність у наданому паспорті штампу про перетин державного кордону України після 1991 року дає підстави вважати, що для в`їзду в Україну використовувався інший документ, паспорт на прізвище ОСОБА_12 , що ще більше підсилює сумніви в достовірності пред`явлених документів.

Суд також не звернув увагу на обставини, які свідчать про відсутність наміру відповідачки створювати сім`ю з позивачем. Вона не змінила паспорт після укладення шлюбу, не користувалася новим прізвищем, залишила паспорт позивачеві після укладення шлюбу, що підтверджує відсутність реального подружнього життя. У своєму записі в акті про шлюб вона не вказала громадянства, а також надала недостовірні дані про місце проживання, що підтверджується архівними даними про виписку з цієї адреси ще у 1989 році.

Також звертає увагу, що суд не оцінив надану переписку з відповідачкою у месенджері Viber, яка підтверджує, що шлюб між ними був формальним. Вона сама запропонувала варіанти для визнання шлюбу недійсним - спочатку у Вірменії, а згодом через визнання її безвісно відсутньою в Україні, що лише підкріплює доводи про фіктивність такого шлюбу.

За таких підстав, скаржник наполягає, що суд першої інстанції не проаналізував і не зіставив надані документи: паспорт відповідачки, актовий запис про шлюб, свідоцтва про народження дітей, не виявив між ними суттєвих протиріч, не дослідив питання дійсності паспорта, на підставі якого реєструвався шлюб. Усе це в сукупності свідчить про те, що шлюб був укладений виключно з корисливою метою, без наміру створення сім`ї, а тому рішення суду є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, адвокат Сусліков Ю. А., підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просили задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 15.07.1988 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб(т. 1, а. с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 14).

20.01.1994 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано(т. 1, а. с. 18).

20.01.1995 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 21 (б).

З актового запису №42 від 20.01.1995 убачається, що він був підписаний особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дітей є ОСОБА_6 ( т. 1, а. с. 21-21а).

ОСОБА_3 працювала у Волгоградському державному науково-дослідницькому і проектному інституті нафтової промисловості у період з 12.11.1980 по 09.09.1993 року (т. 1, а. с. 15).

18.12.1998 року ОСОБА_3 отримала тимчасову посвідку на проживання, місце реєстрації: Хмельницька область, Славутській район, с. Манятин (т. 1, а. с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_9 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 26).

Згідно довідки ЖБК «Концертний-2» у квартирі АДРЕСА_1 , мешкають: з 16.04.2009 ОСОБА_1 , з 16.04.2009 ОСОБА_3 , з 10.10.2000 ОСОБА_4 , з 16.04.2009 ОСОБА_9 (т. 1, а. с. 29).

ОСОБА_3 з 24.12.1998 по 01.12.2009 року працювала на посаді «економіст» відділення «центральне» розрахунковий центр м. Київ в АТ КБ «ПриватБанк»(т. 1, а. с. 24).

Згідно довідки Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 05.04.2023 станом на 04.04.2023 року в реєстрі застрахованих осіб інформація про нарахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перебування на обліку, як одержувача пенсії щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутня (т. 1, а. с. 71).

За повідомленням Державної прикордонної служби України від 18.01.2024 відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином Республіки Вірменія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період з 08.11.2017 по 05.06.2024 (станом на 15:15, теперішній час) в Базі даних не виявлено(т. 2, а. с. 75).

За повідомленням Державної податкової служби України від 25.04.2023 в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків станом на 21.0.2023 інформації щодо ОСОБА_2 не знайдено (т.1, а. с. 83-84).

Згідно відповіді Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації від 26.01.2024 №4210/8.1-24/вх.М-16873-23 в архіві Голосіївського відділу знаходиться на зберіганні перший примірник паперового носія актового запису про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного відділом ЗАГС Московського району м. Києва (назва Голосіївського відділу у 1995 році) 20.01.1995 за №42. В актовому записі в графі «По батькові нареченої» - ОСОБА_2 , буква «і» дійсно має відмінності у відображенні відносно іншого тексту, що дає підстави вважати про його виправлення після друку актового запису машинописним способом (т.1, а. с. 192-195).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних доказів того, які б беззаперечно підтверджували доводи позивача про те, що в період з 20.01.1995 року (дня реєстрації ним шлюбу з ОСОБА_2 ) та до травня 1996 року (час, з якого позивач та ОСОБА_17 стали проживати разом) він не вів спільне господарство, не проживав разом з ОСОБА_2 , що дійсно могло б свідчити про відсутність у нього наміру створювати сім`ю.

Позивач надав суду відомості про те, що ОСОБА_2 була зареєстрована за його згодою за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 14.02.1995 по 16.07.1996 року. Крім того, в розпорядженні позивача наявні копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_2 .

На думку суду, такі обставини є свідченням того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю.

При цьому, жодних свідчень інших осіб, які були б обізнані про особисті обставини життя ОСОБА_18 та обставини укладання ним шлюбу з ОСОБА_2 , спільне проживання чи не проживання подружжя, ведення чи не ведення спільного господарства, наявність чи відсутність спільного бюджету, про стосунки подружжя, період проживання ОСОБА_2 на території України, час та мету її виїзду закордон, крім свідчень своєї колишньої дружини, ОСОБА_17 , позивач не надав.

За вище викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що лише за наявності беззаперечних доказів, які дають достатні та обґрунтовані підстави вважати, що укладаючи шлюб сторони не мали наміру створювати сім`ю та набувати для себе прав та обов`язків подружжя, можна зробити висновок про фіктивність такого шлюбу.

Ураховуючи наведене, а також принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає, що відсутні підстави для визнання шлюбу недійсним.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 КпШС України (чинного на час реєстрації спірного шлюбу) для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Згідно зі статтею 45 КпШС України, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Статтею 47 КпШС України встановлено, що позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред`явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права яких порушені.

Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною другою статті 24 СК України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини другої статті 41 СК України).

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Зокрема, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би беззаперечно підтверджував його твердження про те, що у період з 20.01.1995 року (день реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ) по травень 1996 року (коли, за словами позивача, він почав проживати разом із ОСОБА_17 ) між ним та відповідачкою не існувало сімейних стосунків, вони не вели спільне господарство і не проживали разом.

Натомість, обставина володіння позивачем свідоцтвами про народження дітей відповідачки, які зазвичай зберігаються в межах родини або передаються довіреним особам, розцінюється колегією суддів як свідчення певного ступеня близькості та обізнаності з особистими справами відповідачки, що може вказувати на фактичне спільне проживання або сімейні зв`язки в цей період.

При цьому, жодних свідчень інших осіб, які були б обізнані про особисті обставини життя ОСОБА_18 та обставини укладання ним шлюбу з ОСОБА_2 , спільне проживання чи не проживання подружжя, ведення чи не ведення спільного господарства, наявність чи відсутність спільного бюджету, про стосунки подружжя, період проживання ОСОБА_2 на території України, час та мету її виїзду закордон, крім свідчень своєї колишньої дружини ОСОБА_17 , позивач не надав.

Крім того, колегія суддів ураховує, що позов про визнання шлюбу недійсним подано через 28 років після його державної реєстрації, без будь-яких пояснень щодо причин такого зволікання. Відповідно до правових позицій Верховного Суду (наприклад, постанова від 24.03.2021 у справі № 643/5783/17), затягування у зверненні до суду без поважних причин може бути розцінене як зловживання процесуальними правами, а також свідчити про відсутність реального інтересу щодо визнання шлюбу недійсним протягом тривалого часу.

Доводи апеляційної скарги про те, що метою укладення шлюбу для відповідачки було отримання прописки з метою виїзду за кордон не дає підстав для визнання шлюбу недійсним відповідно до статті 40 СК України.

Доводи скаржника про недійсність паспорта відповідачки, його нібито фіктивне використання, а також існування іншого прихованого паспорта, є припущеннями, які не підтверджені жодними належними доказами. У матеріалах справи відсутні будь-які висновки уповноважених органів (ДМС, МВС, СБУ тощо), які б вказували на недійсність, втрату чи підроблення паспорта, з яким реєструвався шлюб.

Крім того,посилання на відсутність штампу про перетин кордону чи записів про дітей у паспорті не є доказом фіктивності шлюбу, оскільки такі відомості могли не оновлюватися з різних об`єктивних причин і не впливають на дійсність волевиявлення сторін при укладенні шлюбу.

Переписка в месенджерах (Viber), на яку посилається скаржник, має фрагментарний характер, не підтверджена процесуальним шляхом (експертизою, належним підтвердженням авторства), а відтак, не може вважатися належним доказом відповідно до статей 76-78 ЦПК України.

Крім того, сам факт укладення шлюбу, реєстрації актового запису, підписання відповідних документів, а також наявність фактів спільного проживання, володіння особистими документами (зокрема, свідоцтвами про народження дітей), реєстрації місця проживання за спільною адресою - усе це є підтвердженням того, що сторони на момент укладення шлюбу мали намір створити сім`ю, що виключає фіктивність такого шлюбу.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова