ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6143/25 Справа № 210/4526/24 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/4526/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Леонтенко Віктор Вікторович, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року, яке ухвалено суддеюЧайкіною О.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 квітня 2024 року за участю автомобіля Мерседес-Бенц 315CDI, державний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль KIA Seltos, державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачці ОСОБА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 застрахована цивільна відповідальність власника вищевказаного транспортного засобу, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних засобів № 214407499, який виданий страховою компанією Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія».

У зв`язку із визнанням своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді водієм автомобіля Мерседес-Бенц 315DCI, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , учасниками ДТП складено повідомлення про дорожньо-транспортну.

За результатами висновку експерта №535-24 страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у розмірі 62 154,90 грн.

Таким чином, шкода завдана майну позивачки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодована не у повному обсязі і розмір невідшкодованої суми складає 54 066,86 грн, яку позивачка просить солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 54 069,86 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Додатковоим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 20 000,00 гривень.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Леонтенко В.В., просить скасувати частково рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2025 року у справі № 210/4526/24 в частині: стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 гривень; повернення ОСОБА_1 з державного бюджету судового збору в розмірі 605,60 гривень; відмови в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалити у відповідній частині нове рішення, згідно якого: прийняти відмову від позову про стягнення із співвідповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54069,86 грн. та закрити провадження у справі у цій частині; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 664,64 гривень.

Залишити без змін рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2025 року у справі № 210/4526/24 в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 54 069,86 гривень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом допущено порушення норм процесуального права. Так, 20.03.2025, через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Леонтенко В.В. подав заяву про відмову від позовних вимог щодо стягнення із співвідповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54069,86 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Проте, суд не розглянув заяву про відмову у позові та рішення мотивував тим, що ця заява подана після закінчення з`ясування обставин у справі - на стадії ухвалення судового рішення. Вважає зазначений висновок суду таким, що порушує норми процесуального права, а також порушує право позивачки на відмову від позову на будь-якій стадії провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процессу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Отже, процесуальний закон жодним чином не обмежує часом право позивача щодо подачі заяви про відмову у позові.

Крім того, відповідно до ч. 2 статті 244 ЦПК України, якщо під час ухвалення рішення виникає потреба з`ясувати будь-яку обставину шляхом повторного допиту свідків або вчинення певної процесуальної дії, суд, не приймаючи рішення, постановляє ухвалу про поновлення судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Леонтенко В.В., на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року.

Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на 11 червня 2025 року.

13 травня 2025 року, тобто до початку розгляду справи по суті в суді апеляційної інстанції, позивачкою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Леонтенко В.В., було подано заяву про відмову від вимог щодо стягнення із співвідповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54069, 86грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) та закриття провадження у справі в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови від позову (частини позовних вимог), суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Наслідки закриття провадження у справі, передбачені ст. 206 ЦПК України, позивачці ОСОБА_1 роз?яснені, про що зазначено у поданій нею заяві.

Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Леонтенко В.В., про відмову від частини позовних вимог підлягає задоволенню.

Також, 20 травня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було подано спільну заяву про затвердження мирової угоди наступного змісту.

Боржник ОСОБА_3 (надалі Боржник) визнає, що станом на дату укладення цієї Мирової угоди його заборгованість перед ОСОБА_1 (надалі Стягувач) становить 74 675,46 грн., з яких: основний борг 54 069,86 грн., судовий збір 605,50 грн., витрати на правову допомогу 20 000,00 грн.

З метою мирного врегулювання спору, на підставі взаємних поступок, стягувач погоджується зменшити загальну суму заборговансоті до 55 000,00 грн., що включає всю суму основоного боргу, судового збору та витрат на правничу допомогу, перелічених у пункті першому цієї угоди.

Сторони підтверджують, що на момент підписання цієї Мирової угоди боржник сплатив стягувачу повну суму в розмірі 55 000,00 грн., що є остаточним і повним виконанням грошового зобов?язання.

Стягувач підтверджує отримання від боржника грошових коштів у сумі 55 000,00 грн у повному обсязі на момент підписання цієї угоди. Факт отримання коштів додатково підтверджено окремою розпискою.

У зв?язку з повним виконанням боржником умов цієї Мирової угоди, стягувач ОСОБА_1 заявляє, що цивільний спір у справі №210/4526/24 повністю вичерпано і не має жодних майнових чи немайнових претензій до Боржника ОСОБА_3 .

Сторони просять суд затвердити Мирову угоду та закрити провадження у справі №210/4526/24.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно зі ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Із наданої апеляційному суду мирової угоди вбачається, що сторони погодили умови щодо порядку та розміру відшкодування відповідачем ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та понесених нею судових витрат. Мирова угода не суперечить закону та, як ствердили сторони, стосується лише їх прав та обов`язків, та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 206, 373 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що заяву про відмову від частини позовних вимог необхідно задовольнити та прийняти відмову позивачки ОСОБА_1 від вимог до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надану позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 мирову угоду необхідно затвердити, оскаржуване рішення суду першої інстанції та додаткове рішення до нього - визнати нечинними, а провадження у справі - закрити.

Частиною третьою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Трофименко М.В., просив суд стягнути з позивачки на його користь судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги суду надано ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №129359 (а.с. 61), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 62), Акт приймання передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №06/11/24-2 від 06 листопада 2024 року, згідно якого вартість послуг становить 10 000,00 грн. та адвокатом надано такі послуги: надання усних юридичних консультацій (одна година вартістю 1 500,00 грн.), підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи (одна година вартістю 1 500,00 грн.), ознайомлення з матеріалами справи (одна година вартістю 1 500,00 грн.), вивчення та аналіз матеріалів справи, відповідної судової практики та чинного законодавства України (одна година вартістю 1 500,00 грн.), підготовка та подання відзиву на позовну заяву (дві години вартістю 4 000,00 грн.) (а.с. 73).

Враховуючи, складність справи, виконані адвокатом роботи під час розгляду справи у суді, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Також, частинами першою та другою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Оскільки, заява позивачки ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, подана до суду першої інстанції після початку розгляду справи по суті, правові підстави для застосування у данному випадку положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України та повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відсутні.

Разом з тим, у зв?язку із зверненням позивачки ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції із аналогічною заявою про відмову від позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також укладення між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 мирової угоди на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про повернення ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги, що становить 726,72 грн.

Керуючись ст.ст. 206, 207, 373,374 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивачки ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від вимог до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заяву позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди від 08 травня 2025 року задовольнити.

Затвердити мирову угоду на таких умовах:

ОСОБА_3 визнає, що, станом на дату укладення цієї Мирової угоди, його заборгованість перед ОСОБА_1 становить 74 675 (сімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят п?ять) гривні 46 (сорок шість) копійок, з яких: основний борг 54 069 гривень 86 копійок, судовий збір 605 гривень 50 копійок, витрати на правоув допомогу 20 000 гривень 00 копійок.

З метою мирного врегулювання спору, на підставі взаємних поступок, ОСОБА_1 погоджується зменшити загальну суму заборговансоті до 55 000 (п?ятдесяти п?яти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, що включає всю суму основоного боргу, судового збору та витрат на правничу допомогу, перелічених у пункті першому цієї Угоди.

Сторони підтверджують, що, на момент підписання цієї Мирової угоди, ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_1 повну суму в розмірі 55 000 (п?ятдесяти п?яти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, що є остаточним і повним виконанням грошового зобов?язання.

ОСОБА_1 підтверджує отримання від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 55 000 (п?ятдесяти п?яти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок у повному обсязі на момент підписання цієї угоди. Факт отримання коштів додатково підтверджено окремою розпискою.

Зміст ст. ст. 207, 208, 256 ЦПК України та наслідки затвердження судом мирової угоди сторонам зрозумілі.

Визнати нечинним рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року у цивільній справі №210/4526/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Провадження у справі №210/4526/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_4 , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги, у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: