Справа №173/2103/24
Провадження №2/173/174/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

за участю: представника позивача - адвоката Євдокимової Ю.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Євдокимова Юлія Вікторівна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

27.06.2024 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернувся позивач, ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Євдокимова Ю.В ., з позовом про стягнення заборгованості за договором позики до відповідача ОСОБА_2

03.07.2024 року отримані відомості із Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 18.11.2024 року.

18.11.2024 року розгляд справи відкладений на 22.01.2025 року за клопотанням представника позивача.

22.01.2025 року розгляд справи відкладений на 03.03.2025 року за клопотанням представника відповідача.

24.02.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучений до матеріалів справи.

03.03.2025 року проведено підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.04 2025 року.

16.04 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 05.06.2025 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

05.06.2025 року оголошена вступна і резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , на його користь заборгованість за договором позики від 27.09.2021 у сумі 748000 грн., з яких: 44 000 грн - тіло позики, 704 000 грн. проценти за користування позикою, а також судовий збір у сумі 7480 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне: 27.09.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Н.М., за умовами якого ОСОБА_1 . 27.09.2021 надав ОСОБА_2 позику у сумі 44000 грн, на строк до 27.09.2022 (п. 1 Договору) із сплатою процентів у розмірі 50% від суми позики щомісячно.

Повернення зазначеної в даному договорі суми позики Позичальником здійснюється шляхом виплати всієї суми одноразово (п. 2 Договору).

У випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 5% від суми позики, зазначеної в п. 1 Договору за кожен день прострочення, (п. 4 Договору)

Повернення суми позики здійснюється Позичальником особисто або його представником. Підтвердженням проведення розрахунків між сторонами є акт приймання передачі грошових коштів, що складається сторонами під час виплати позиченої суми/відсотків/штрафу (п. 5 Договору).

27.09.2021 року позикодавець передав, а позичальник отримав 44000 грн, при що свідчить п. 7 Договору.

Проте, в день настання строку виконання зобов`язання - 27.09.2022 року відповідач зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів за користування позикою не виконав. В зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 748000 грн., з яких: 44 000 грн - тіло позики, 704 000 грн. проценти за користування позикою, що й стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, та просила суд відмовити в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву свої заперечення обґрунтовували тим, що перед укладенням Договору ОСОБА_2 , отримав від позикодавця суму в 100 доларів США, а той йому пояснив, що сума має бути повернута протягом року з урахуванням процентів у кратному розмірі у сумі 44 000 грн., що на цю суму має бути укладено нотаріально посвідчений договір, що й відображатиме дані умови. З цього позичальник зрозумів, що сума в 44 000 грн. є кінцевою для нього та має бути повернута ним протягом року, у разі ж прострочення понад рік - сплатити штрафні санкції.

Відповідач мав намір повернути отримані в позику кошти в обумовленому розмірі з достатньо швидко в межах визначеного строку, та ще до повномасштабного вторгнення РФ повідомив позикодавця про готовність повернення коштів, та ОСОБА_1 перестав відповідати на дзвінки та уникати зустрічі для передачі коштів та підписання відповідного акту приймання-передачі грошових коштів. Після повномаштабного вторгнення та оголошення воєнного стану проходження служби ОСОБА_2 було пов`язано з виконанням військового обов`язку таким чином, що унеможливлювало особисту зустріч з позикодавцем, як і зустріч з іншими особами для надання довіреності для передачі коштів.

Упродовж 2024 року ОСОБА_2 пропонував зустріч ОСОБА_1 для повернення боргу, однак той продовжує її уникати, поряд з тим просить повернути суму боргу у судовому порядку вже в сумі збільшеній на 704 000 грн.

Відповідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27.09.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, що підтверджується копією Договору позики, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Н.М., №1388 від 27.09.20221 року.

За умовами Договору Позикодавець надає Позичальникові позику на суму 44000 грн., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві зазначену суму позики в строк не пізніше 27 вересня 2022 року.

Повернення зазначеної в даному договорі суми позики Позичальником здійснюється шляхом виплати всієї суми одноразово. Позичальник може повернути позичену грошову суму і раніше зазначеного строку, а Позикодавець зобов`язується прийняти борг раніше строку, передбаченого цим договором, що передбачено п. 2 Договору.

Згідно п.п. 3,4 Договору, позика є відсотковою: за кожен місяць користування грошовими коштами Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю 50 відсотків від зазначеної суми позики. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється одночасно з поверненням позики.

У випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 5% від суми позики, зазначеної в п. 1 цього договору, за кожен день прострочення.

Згідно п. 12 Договору сторони погодили, що: однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним: їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не обмежені в праві укладати правочини; вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково); вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в належній письмовій формі, шляхом написання боргової розписки.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в письмовій формі, нотаріально посвідчений, таким чином є таким, що вчинений у встановленій законом формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом в становлено, що сторони в договорі погодили розмір відсотків за користування грошовими коштами, а саме: 50 відсотків від зазначеної суми позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться

Позивач зазначає, що станом на час подання позовної заяви позичальник не виконав свого зобов`язання перед позикодавцем та не повернув грошові кошти в розмірі 44 000.00 грн. Відповідач будь-яких доказів на спростування цього факту не надав. З чого суд приходить до висновку, що відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконані. Строк повернення позики за договором позики настав.

На підставі вищевикладеного суд, у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про те, що він намагався повернути позивачеві позику, але останній уникав зустрічі з ним ніякими доказами не підтверджені. Як не підтвердженні і доводи про те, що відповідач брав у позику у позивача 100 доларів США і укладаючи договір позики вважав , що сума 44 000 грн. є процентами за користування позикою, оскільки в укладеному договорі позики чітко зазначено, що дана сума є сумою позики і на неї нараховуються відсотки в розмірі 50% від суми позики щомісячною. А пунктом 12 укладеного договору позики передбачено, що сторони стверджують, що однаково розуміють природу правочину та його наслідки. Відповідач підписав даний договір і погодився з його умовами. Відповідно дані заперечення розцінюються судом як намагання відповідача уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Крім того сума 44 000.00 грн., є еквівалентною 100 дол. США, і відповідач не надав суду доказів, що він повернув позику в сумі 100 дол. США.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.

Щодо стягнення з відповідача суми відсотків за користування гршовими коштами, суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України - У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У Постанові Великої палати Верховного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначається , що «Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім цього слід зазначити й таке.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)».

З наданого позивачем договору позики, судом встановлено, що сторони договору позики досягли згоди стосовно сплати винагороди за користування сумою позики у вигляді 50 % за кожен місяць користування грошима.

Сторонами зазначена дата повернення суми позики - не пізніше 27 вересня 2022 року.

Таким чином відсотки за користування відповідачем грошовими коштами у визначеному розмірі 50 % за кожен місяць користування грошима, повинні нараховуватись за період з 27.09.2021 року по 27.09.2022 року, тобто за 12 місяців і їх розмір складатиме 44 000.00 грн. Х 50% =22 000.00 грн. Х 12 міс.= 264 000.00 грн.

Зазначена сума відсотків і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частина 15 с. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може бути застосована до відповідача, як підстава звільнення його сплати процентів, оскільки за доводами самого ж від відповідача він проходить військову службу за контрактом, а не за призовом чи мобілізацією. Брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в період з 31.05.2024 року по 09.09.2024 року, тобто за період, у який проценти за користування позикою відповідачеві судом не нараховуються.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача 3 080.00 грн.. на відшкодування понесених с удових витрат по сплаті с удового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Євдокимова Юлія Вікторівна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 27 вересня 2021 року в сумі 308 000.00 (триста вісім тисяч ) грн., з яких: 44 000.00 грн., - тіло позики; 264 000.00 грн., процентами за користування позикою за період з 27.09.2021 року по 27.09.2022 року

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 3 080.00 грн.. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору . В іншій частині витрати по сплаті судового збору покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення

Повний текст рішення виготовлений 05.06.2025 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 05.06.2025 року

Дата набрання законної сили: 08.07.2025 року