ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2556/24 Номер провадження 22-ц/814/912/25Головуючий у 1-й інстанції Гестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 жовтня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення 15 жовтня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Нафтогазоіл» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 75 493,00 грн, а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він працював у ТОВ «Нафтогазоіл» менеджером зі збуту з 15.11.2021 року по 25.12.2023 року та був звільнений за угодою сторін на підставі наказу № 3-к від 25.12.2023 року. Згідно довідки, виданої відповідачем, позивачу нараховано за вказаний період до виплати заробітну плату в розмірі 75 493,00 грн. Фактично заробітну плату за період роботи у відповідача позивач не отримував. За основним місцем роботи позивач працював у ТОВ «Торговий дім «Кременчук» також на посаді менеджера зі збуту. Запис про роботу за сумісництвом у ТОВ «Нафтогазоіл» у трудовій книжці позивача відсутній. Після його звільнення з ТОВ «Нафтогазоіл» заробітна плата йому виплачена не була.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд, обгрунтовуючи своє рішення, послався на докази, яких не існує, оскільки в матеріалах справи відсутні документи з підписом позивача про отримання заробітної плати.

Суд помилково прийняв до уваги надані відповідачем звіти про сплату до бюджету податків і зборів із нарахованої заробітної плати, оскільки такі документи підтверджують лише факт сплати роботодавцем податків і зборів, а не реальну виплату заробітної плати.

Наголошується, що відповідачем був пропущений строк на подання відзиву на позовну заяву, а також не виконаний обов?язок надіслати копію відзиву з додатками позивачу, проте суд у порушення вимог процесуального закону (ч.9 ст.83 ЦПК України) при вирішенні спору врахував відзив на позов і долучені до нього докази.

Суд помилково витлумачив зміст довідки від 13 лютого 2024 року, виданої відповідачем, у якій чітко зазначено про існування заборгованості із заробітної плати.

Суд необгрунтовано прийняв на віру твердження відповідача про втрату первинних бухгалтерських документів.

У відзиві ТОВ «Нафтогазоіл», посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Звертається увага, що позивач ніколи в порядку досудового врегулювання не звертався до відповідача із заявою виплату заборгованості із заробітної плати. Це підтверджується, зокрема, відсутністю відмітки на самій заяві, яка долучена до позову.

У відзиві детально проаналізований зміст поданих суду першої інстанції документів, якими, на переконання відповідача, підтверджується факт виплати заробітної плати позивачу упродовж двох років.

Стосовно втрати оригіналів деяких документів зазначається, що підприємство після виявлення факта їхньої втрати вжило усіх можливих заходів для відновлення таких документів, проте позивач умисно відмовився поставити свій підпис на відновлених документах, про що було складено акт.

Доводи позивача про порушення процесуального закону у частині подання відзиву на позов і доказів спростовуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ «Нафтогазоіл» з 15.11.2021 року по 25.12.2023 року включно за сумісництвом на посаді менеджера зі збуту. Відповідні накази про прийняття його на роботу та його звільнення в матеріалах справи відсутні, проте цей факт визнається відповідачем.

Відповідно до табелів обліку робочого часу, наданих відповідачем за період з листопада 2021 року по грудень 2023 року включно, ОСОБА_1 працював у ТОВ «Нафтогазоіл» за 5-денним робочим тижнем з 2-ма вихідними днями. Оклад у розмірі 2 400 грн на місяць йому встановлено з листопада 2021 року. З серпня 2022 року оклад складав 2 420 грн на місяць, з грудня 2022 року 2 440 грн, з вересня 2023 року і по грудень 2023 року оклад складав 11 000 грн на місяць (т.1 а.с.120-145).

Згідно карток-розрахунків (т.1 а.с.147-159) ОСОБА_1 щомісячно виплачувалася заробітна плата, що підтверджується наданими відповідачем видатковими касовими ордерами.

Факт отримання позивачем грошових коштів підтверджується відомостями на виплату грошей (т.3 а.с.59-109), де в графі «підпис про одержання» міститься особистий підпис ОСОБА_1 . Зазначений факт не спростовано позивачем ОСОБА_1 ; за звітні (податкові) періоди з 2021 року по 2023 рік відповідачем було перераховано до бюджету податки на доходи фізичних осіб, військовий збір, ЄСВ на суми заробітної плати працівників (т.2 а.с.66-250, т.3 а.с.1-58).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався ОСОБА_1 у підтвердження заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених норм процесуального права.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

У правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.

За змістом частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року (справа №242/3051/18) викладений такий висновок:

«системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.

За таких обставин, з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.

Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18)».

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

За змістом ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, передбаченими ст.ст.77-80 ЦПК України.

Згідно з положеннями ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, позивач долучив довідки форми ОК-5 із Реєстру застрахованих осіб (т.1 а.с.12-16), проте ці документи підтверджують лише страховий стаж позивача за певний період та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній (див. постанови ВС від 16 серпня 2018 року (справа № 242/5780/16-ц); від 31 травня 2021 року справа № 242/3051/18)).

Довідка за підписом директора ТОВ «Нафтогазоіл» № 1302-1 від 13 лютого 2024 року, на яку посилається позивач (т.1 а.с.10-11, т.2 а.с.65), не містить відомостей про невиплачену заробітну плату (або ж про розмір заборгованості із заробітної плати) цей документ містить відомості про сукупний дохід, утримання і суми до виплат за період з листопада 2021 року по грудень 2023 року.

Відповідач, заперечуючи факт існування заборгованості по заробітній платі, долучив до справи належним чином завірені копії:

табелів обліку робочого часу (т.1 а.с.120-145);

оборотно-сальдових відомостей по рахунку 301 і карток рахунків 301 з відомостями про виплату позивачу заробітної плати з посиланням на видаткові касові ордери (т.1 а.с.146-159);

касових книг із прибутковими і видатковими ордерами, якими підтверджується факт отримання і видачі коштів для виплати заробітної плати працівникам підприємства (т.1 а.с. 160-250; т.2 а.с.1 63);

податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого)…, відомостей про нарахування заробітної плати, відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого і сплаченого податку, які містять колонки з даними про розміри виплаченої заробітної плати (т.2 а.с.66-73, 93-100, 120-127, 147-154, 174-181, 201 208, 228-235; т.3 а.с.5-12, 32-39);

відомостей на виплату грошей (т.3 а.с.59-109), які містять підписи у графі « ОСОБА_1 » на отримання коштів.

Наведені копії письмових доказів у сукупності підтверджують факт як нарахування, так і виплати заробітної плати працівникам підприємства, у тому числі і позивачу.

Твердження апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального закону у частині прийняття відзиву на позов із долученими до нього доказами спростовуються матеріалами справи.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 30 квітня 2024 року (т.1 а.с.46), згідно якої відповідачу запропоновано подати відзив на позов у 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали суду від 30 квітня 2024 року вручена ТОВ «Нафтогазоіл» 09 травня 2024 року, а відзив на позов разом із копіями письмових доказів направлений суду поштою 23 травня 2024 року (т.3 а.с.122).

Направлення копії відзиву позивачу підтверджено накладною АТ «Укрпошта» (т.1 а.с.63).

Ознайомившись із відзивом на позов, адвокатка Глушко З.В, представниця позивача ОСОБА_1 , жодних обгрунтованих заперечень щодо належності, допустимості і достовірності поданих відповідачем доказів суду не надала, лише послалася на порушення відповідачем 15-денного строку для подання відзиву на позов (т.3 а.с.125-126).

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

Доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов