Справа № 136/518/25
провадження № 2/136/161/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у загальному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернулася до суду з позовом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач), в якому просила:

- визнати за позивачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_2 .

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_2 , про що 24 квітня 2013 року складено відповідний актовий запис №7 та 24 квітня 2013 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . Після її смерті відкрилась спадщина за законом у вигляді земельної ділянки (паю) та житлового будинку з господарськими будівлями, розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. було заведено спадкову справу №155/2013 р. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Але позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про успадкування будинку, так як маю тільки копію, а не оригінал документа, що посвідчує право власності, яке підлягає державній реєстрації, а саме: свідоцтво № НОМЕР_3 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, виданого 8 лютого 2008 року виконкомом Козинецької сільської ради на підставі рішення виконкому Козинецької сільської ради №3 від 29 січня 2008 року, зареєстроване в КП «ВООБТІ» 19.02.2008 року в реєстрову книгу №l за реєстровим №135, тому 04.02.2025 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Кобзар С.В. винесено постанову про відмові у вчиненні нотаріальних дій.

Ця обставина змушує позивача звернутися до суду з позовом про визнання права власності на частку будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 25.03.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник у письмовій заяві позов визнав та просив про розгляд без нього.

Ухвалою суду від 08.05.2025 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилась, а у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кобзар С.В. від 04 лютого 2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , у встановлений законодавством строк звернувся син померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 04.07.2014 за заявою спадкоємця, який прийняв спадщину, ОСОБА_3 про надання згоди на подачу гр. ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини згідно ст.1272 п.2 ЦК України дочка ОСОБА_1 спадщину прийняла та отримала свідоцтво на належну спадкодавцю земельну ділянку площею 3.2852 га. Позивачка претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , однак оригінал документа, що посвідчує право власності, яке підлягає державній реєстрації, а саме: свідоцтво № НОМЕР_3 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, виданого 8 лютого 2008 року виконкомом Козинецької сільської ради на підставі рішення виконкому Козинецької сільської ради №3 від 29 січня 2008 року, зареєстроване в КП «ВООБТІ» 19.02.2008 року в реєстрову книгу №l за реєстровим №135, знаходиться у спадкоємця, який прийняв спадщину ОСОБА_3 , а позивачка має тільки копію. У зв`язку з цим було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У цій справі предметом позову є визнання за позивачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_2 .

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кобзар С.В. від 04 лютого 2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , у встановлений законодавством строк звернувся син померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначити відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У даній справі позивач пред`явив позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, яка є неналежним відповідачем, оскільки спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , є син померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який і має бути належним відповідачем у справі.

Клопотання про залучення належного відповідача позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За таких обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому позивачі не позбавлені права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача за своїми позовними вимогами.

Оскільки Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області є неналежним відповідачем у даній справі про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування у задоволенні позову слід відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 по сплаті судового збору слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Миру, 44, с-ще Турбів, Вінницький р-н, Вінницька обл.) про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО