Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2012/25
Провадження № 2/332/1682/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

при секретарі судового засідання: Коваль В.А.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно, що в подальшому була уточнена.

В обґрунтування уточнених позовних вимог ОСОБА_1 , зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 05.06.1996, виданого Таврійським дослідно-промисловим гірничо-збагачувальним комбінатом їй та її дочці, третій особі по даній справі, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира Василівським районним бюро технічної інвентаризації зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і записана у реєстрову книгу за № 4-78.

Позивач зареєстрована у вказаній квартирі та постійно там проживала до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Вона, через центр надання адміністративних послуг, направила заяву за реєстраційним номером 62664662 від 28.08.2024 про реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Однак, 30.08.2024 від державного реєстратора прав на нерухоме майно надійшла відповідь про зупинення розгляду заяви у зв`язку з відсутністю інформації з Державного реєстру речових прав, державним реєстратором направлено запит до суб`єкта, який відповідно до законодавства проводив оформлення та/або реєстрацію прав в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 до усунення зазначених перешкод. 11.10.2024 нею була отримана відповідь про відмову в проведенні реєстраційних дій. Вказана відмова була вмотивована тим, що після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 Закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення (№ 74827457 від 30.08.2024) про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

У позивача відсутні документи, що засвідчують наявність відомостей в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності за нею на вищевказане нерухоме майно, квартира наразі пошкоджена через дії рф після її вторгнення на територію України, позивач бажає отримати компенсацію для відновлення квартира, однак в позасудовому порядку позбавлена цієї можливості, оскільки в неї відсутній документ, що засвідчує право власності на нерухоме майно.

На підставі викладеного вище, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартирі у праві спільної часткової власності, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, сторонам наданий строк для надання заяв по суті.

Від позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Від представника Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій також просять розгляд справи здійснювати без їх представника.

Третя особа в підготовче судове засідання не з`явилась, про день, час та місце його проведення була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, жодних клопотань від неї не надходило, пояснення нею не подані.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 05.06.1996, виданого Таврійським дослідно-промисловим гірничо-збагачувальним комбінатом, позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Василівським районним бюро технічної інвентаризації ця квартира зареєстрована за ними на праві приватної спільної часткової власності й записана у реєстрову книгу за № 4-78 (а.с. 9).

Відповідно до технічного паспорту, квартира розташована на 3 поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 28,2 м2, у тому числі: 1 кімнати 12,9 м2, 2 кімнати 15,3 м2, кухні 7,4 м2, ванної кімнати 2,9 м2, вбиральні 1,1 м2, коридору 6,7 м2, вбудованої шафи ,0 м2. Квартира обладнана балконом 1,1 м2, лоджією 1,6 м2. Загальна площа квартири становить 50,0 м2 (а.с. 10).

Позивач зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується її копією паспорта громадянина України (а.с. 6) та постійно там проживала до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Позивач через центр надання адміністративних послуг, направила заяву за реєстраційним номером 62664662 від 28.08.2024 про реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Однак, 30.08.2024 за № 74827457 від державного реєстратора прав на нерухоме майно Бачурина О.Ю. надійшла відповідь про зупинення розгляду заяви у зв`язку з неподання заявником чи неотриманням державним реєстратором у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів з паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01.01.2013 (а.с. 11).

11.10.2024 за № 75496748 позивачем була отримана відповідь про відмову в проведенні реєстраційних дій. Вказана відмова була вмотивована тим, що після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав № 74827457 від 30.08.2024 (а.с. 12).

Доказами, долученими до позовної заяви, підтверджується факт пошкодження спірної квартири (а.с. 13-19).

Разом з цим, в ході розгляду справи, судом досліджений Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 40159596 від 05.06.2025, згідно інформації з якого вбачається, що право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстроване.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, що набрав чинності 03.08.2004, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації (БТІ), з видачею про це документів або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частина 1 ст. 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Приписами п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 визначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Як було встановлено судом в ході розгляду справи, позивач не має документа, що засвідчує її право власності на спірну квартиру, в неї відсутні документи, що засвідчують наявність відомостей в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності за нею на вищевказане нерухоме майно, отримати підтвердження з Василівського районного БТІ також немає можливості, адже вказаний орган перебуває на тимчасово окупованій території України.

Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15, від 21.11.2018 у справі № 920/615/16 та Верховний Суд у постановах від 07.08.2019 у справі № 902/869/17, від 22.02.2020 у справі № 5006/5/39б/2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, зважаючи на всі вищезазначені норми закону, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 належним чином обґрунтованими та вмотивованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню у повному обсязі в редакції уточнених позовних вимог.

При цьому, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,206, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області (місцезнаходження: Запорізька область, Василівський район, с-ще Степногірськ, вул. Шкільна, буд. 24, ), третя особа ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартирі у праві спільної часткової власності, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя О.С. Яцун