Справа № 276/575/25
Провадження по справі №2/276/380/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області про визнаня права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець за заповітом ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина. Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . У встановлений законом порядку позивач прийняла спадщину, написавши відповідну заяву про прийняття спадщини, де приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Івчук С.С. заведено спадкову справу №37/2025. 27.02.2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину на належний померлій ОСОБА_2 будинок, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Позивач просить суд визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.04.2025 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19.05.2025 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача до суду подала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача, Іршанської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2024 року ( а.сп.11).

Із копії заповіту від 24.06.2024 року, посвідченого старостою Добринського старостинського округу Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області Малашенко В.Г., ОСОБА_2 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 (а.с. 5).

Згідно листа приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Івчук С.С. від 27.02.2025 №259/02-14 слідує, що в провадженні приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Івчук С.С., знаходиться спадкова справа №37/2025, до майна померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину прийняла та являється спадкоємцем за заповітом. Однак, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснив йому процедуру вирішеня зазначеного питання в судовому порядку (а.сп.15).

Заведення нотаріусом спадкової справи №37/2025 щодо майна ОСОБА_2 підтверджується також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №81228965 від 20.05.2025 року.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , про що свідчить лист приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Івчук С.С.від 27.02.2025 за №259/02-14.

На звернення позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Івчук С.С. від 27.02.2025 за №259/02-14.

Із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №154 від 29.05.2025 року слідує, що право власності на нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 , не зареєстровано ( а.сп.12).

Разом з тим, відповідно до виписки із погосподарської книги Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 26.02.2025 року за вих.№6 слідує, що на праві особистої власності гр. ОСОБА_3 , нині померлій, належить житловий будинок АДРЕСА_1 згідно запису в погосподарській книзі №4 за 2024-2028 роки, номер погосподарського об`єкта 01-0143-1 (до перейменування АДРЕСА_2 ). Рік побудови будинку1976. Земельна ділянка не передана у приватну власність і державний акт на присадибну ділянку не виготовлений ( а.сп.6).

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 03.05.2024 року виготовлено на ім`я ОСОБА_2 . ( а.сп.7-9).

Відповідно до інформаційної довідки ФОП суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_4 , середня вартість пропозицій продажу аналогічних будинків в Коростенському районі Житомирської області, без урахування умов продажу та технічного стану на 09 березня 2021 року складає 91 800,00 грн.( а.сп.10).

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, за її заявою заведено спадкову справу до майна померлої ОСОБА_3 , однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськимим будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 позивач не може оформити свої спадкові права. У свою чергу, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав померлій ОСОБА_3 , про що свідчать записи у погосподарській книзі, відомості з селищної ради, а також технічна документація на нерухомість.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на житловий будинок з господарськимим будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги, що також визнаються у повному обсязі відповідачами, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області про визнаня права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного

провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Іршанська селищна рада Коростенського району Житомирської області, адреса місця знаходження: с-ще Іршанськ, вул. Гулія, буд. 27 Коростенського району Житомирської області; .

Повний текст рішення виготовлено 10.06.2025.

Суддя А.М.Збаражський