КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/9624/24 Головуючий у 1 інстанції: Семенюта О.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року, ухвалене в м. Бориспіль у складі судді Семенюти О.Ю., дата складання повного рішення: 14 квітня 2025 року,в справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борківський Андрій Вікторович, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бориспільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борківський А.В., про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_2 , якому належала земельна ділянка площею 0,2331 га з кадастровим номером :01:051:0185 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 не склав заповіт. Для оформлення своїх спадкових прав 31 березня 2023 року він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини і тому набув право власності на спадкову земельну ділянку. Через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку ОСОБА_3 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борківський А.В. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,2331 га з кадастровим номером :01:051:0185 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов в повному обсязі. Посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до земельного законодавства підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не Державний акт на право власності на земельну ділянку. Державний акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку. Передання земельної ділянки у власність є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Рішенням Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області №605-12-У від 31 травня 2007 року ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку загальною площею 0,24 га по АДРЕСА_2 . Відтак, ОСОБА_2 за життя завершив процедуру приватизації та набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,24 га по АДРЕСА_2 , але з невідомих причин не отримав державний акт на право власності на землю. Суд першої інстанції дійшов помилковоговисновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки він позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку.

Представник Бориспільської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представники ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник Бориспільської міської ради та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу в судове засідання не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний дядько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 лютого 2023 року, а також рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року (а.с. 10, 11-15).

За життя ОСОБА_2 заповіту не склав. 31 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Борківського А.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

На підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борківським А.В. було заведено спадкову справі №70470204, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №74244916 від 06 жовтня 2023 року (а.с.79).

Відповідно до витягу з рішення Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області №605-12-У від 31 травня 2007 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку (а.с. 20-21). Державний акт про право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 не отримав, а також своє право власності не зареєстрував.

23 липня 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борківський А.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документа (а.с. 37).

ОСОБА_1 порушив питання про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,2331 га з кадастровим номером :01:051:0185 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК України встановлено черги спадкоємців за законом, згідно з якими до спадкоємців першої черги за законом віднесені діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому за змістом вказаних норм умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування..

Частиною 1 ст. 125 ЗК України в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки, було визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до редакції вказаної норми на час смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не отримував державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2331 га з кадастровим номером :01:051:0185 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , а також не зареєстрував за собою право власності на вказану земельну ділянку. Відтак, ОСОБА_2 не є таким, що набув за право власності на земельну ділянку. А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,2331 га з кадастровим номером :01:051:0185 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 завершив приватизацію та набув право власності на вказану земельну ділянку. Такі посилання апелянта не відповідають вказаним нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.