Справа № 610/462/25
Провадження № 2/610/771/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Феленка Ю.А.,

за участю: секретаря судового засідання Афоніної Д.О.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Балаклія Ізюмського району Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стрельченка О.В., звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить здійснити поділ майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.12.2011 до 19.06.2023. Під час шлюбу 25.05.2013 сторони придбали квартиру за вказаною вище адресою, при цьому право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем. У досудовому порядку вони з відповідачем про поділ майна не домовились. Зазначене вище майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках. Зазначене стало підставною звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою від 03.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

23.05.2025 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила поновити строк подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання відзиву зазначила, що з 03.03.2025 до 24.03.2025 перебувала на лікарняному, на підтвердження вказаного додала копії електронного листа непрацездатності (а.с. 32-33).

Суд визнає зазначені представником причини пропуску строку для подання відзиву поважними та вважає за можливе пропущений відповідачем строк для подання відзиву поновити.

Викладені у відзиві доводи фактично зведені до того, що між сторонами не існує спору про поділ квартири. Відповідач згодна в нотаріальному порядку укласти з позивачем договір про поділ майна, проте відповідач не звертався до неї з пропозицією щодо поділу майна в позасудовому порядку, а також не надав жодного доказу на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання відповідачем права позивача на його частку в квартирі. Посилаючись на постанову Верховного суду від 15.03.2023 у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), вважає, що вказане є самостійною підставою для відмови у позові.

31.03.2025 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку для подання відзиву, при цьому помилково зазначає, що знаходження представника відповідача адвоката Браславської О.А. на лікарняному не може бути підставою для поновлення вказаного процесуального строку, тоді як відповідачем на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання відзиву надано відомості про перебування на лікарняному саме її, а не її представника. За таких обставин в цій частині заперечення представника позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам, які він заперечує.

Щодо заперечень відповідача по суті позовних вимог представник позивача зазначив, що поділ майна за взаємною згодою є правом подружжя, а не обов`язком. Крім того, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вона намагалася вирішити спір у досудовому порядку. До того ж зазначив, що під час розгляду справи № 610/3748/24 про поділ майна, де предметом поділу є інше майно, крім спірної квартири, відповідач заперечувала проти включення до спільного майна подружжя вказаної квартири та у своєму відзиві на поданий ОСОБА_1 з цих підстав зустрічний позов зазначала, що спірна квартира була придбана на кошти її батьків та поділу не підлягає. На підтвердження зазначеного представник позивача надав копії ухвал Балаклійського районного суду Харківської області у справі № 610/3748/24 від 02.10.2024 та 23.12.2024 та копії журналів судових засідань (а.с. 45-46, 49-50, 51-56). Зазначене свідчить про наявність спору між сторонами та підстав вважати, що право позивача на поділ спільного майна подружжя порушено.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу "Судова повістка про виклик до суду" на 11:00 годину 03.06.2025 до електронного кабінету відповідача 14.04.2025 о 19:39:41 год. Причини неявки суду не повідомили, 25.03.2025 представник відповідача адвокат Браславська О.А. подала відзив на позовну заяву, заяв та клопотань про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надходило.

Враховуючи, що представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де викладено доводи та заперечення проти заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що неявка відповідача та її представника не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2023 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.12.2011 Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 964. Рішення набрало законної сили 20.07.2023 (а.с. 7-9).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.10.2024 право власності на житлову квартиру, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1042, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевою Р.М. (а.с. 19).

За даними висновку спеціаліста з оцінки майна від 12.11.2024 ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , становить 302 988 грн (а.с. 13-17).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділу спільного майна подружжя", вирішуючи суперечки між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано житлову квартиру, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , а тому зазначене майно є об`єктом права їх спільної сумісної власності та підлягає поділу.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя права власності на 1/2 частину спірної житлової квартири.

Крім того, як убачається з відзиву на позовну заяву, відповідач визнає той факт, що спірна квартира є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, а її заперечення зводяться лише до бажання в нотаріальному порядку укласти з позивачем договір про поділ майна.

Проте суд враховує, що станом на час розгляду цієї справи жодних дій для врегулювання спору мирним шляхом відповідачем не вчинено.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2 240 грн судового збору (а.с. 1). Внаслідок задоволення позову зазначені судові витрати в порядку розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 8 500 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

28.10.2024 між адвокатом Стрельченком О.В. і ОСОБА_1 укладено договір № 266-24 про надання правничої допомоги, яким обумовлено розмір оплати праці (гонорару) адвоката та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди (а.с. 66-67).

У відповідності до акта № 370-25 здачі-приймання послуг за надання правничої допомоги від 02.06.2025, що є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги № 266-24 від 28.10.2024, вартість наданих адвокатом Стрельченком О.В. правових і юридичних послуг ОСОБА_1 складає 8 500 грн (консультація з приводу розподілу майна подружжя, вивчення документів 1 500 грн, підготовка, написання, оформлення позовної заяви 3 000 грн, вивчення відзиву на позовну заяву 1 500 грн, підготовка, написання, оформлення заперечень на відзив 1 500 грн, участь у судовому засідання 1 500 грн) (а.с. 68).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає співмірним наданий адвокатом обсяг послуг з їх вартістю 8 500 грн, враховуючи фактичний вид правової допомоги, складність справи, затрачений час на надання таких послуг.

Внаслідок задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 8 500 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 60, 61, 63, 69, 70 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлової квартири, загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 521 (одна тисяча п`ятсот двадцять одна) гривня 21 копійка, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 09 червня 2025 року.

СуддяЮ.А. Феленко