КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

справа № 940/459/24

провадження № 22-ц/824/2251/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року, постановлене під головуванням судді Косович Т.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів його доходу на період навчання.

Посилається на те, що ОСОБА_4 є студентом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», термін закінчення навчання 30.06.2026 року, в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина під час навчання не надає.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що у довідці з навчального закладу вказано, що спільна дитина сторін навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже він об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

В судове засідання учасники справи не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не підтвердила належними доказами того, що відповідач ОСОБА_2 може надавати допомогу своєму повнолітньому сину у зв`язку з навчанням - до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження того, що останній є працездатним та має достатній заробіток чи інший дохід для утримування себе та повнолітнього сина.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається на 2 курсі денної форми навчання Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», термін закінчення навчання 30.06.2026 року, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 від 16.11.2005 року (а.с. 6), копією свідоцтва про шлюб позивачки серії НОМЕР_2 від 08.02.2013 року (а.с. 5) та копією довідки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» № 1373 від 11.04.2024 року (а.с. 7).

За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 до матеріалів справи було долучено копію довідки № 1373 від 11.04.2024 року про те, що ОСОБА_4 є студентом 2 курсу, групи ХК-21 першого (бакалаврського) рівня вищої освіти хіміко-технічного факультету КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання та навчається за держзамовленням і закінчує університет 30.06.2026 року.

Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_4 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Отже, як встановлено в ході розгляду справи спільний син сторін продовжує навчання, в зв`язку із чим є необхідність нести витрати на харчування, проїзд до навчального закладу, придбання одягу, підручників та навчально-методичних посібників.

Колегія суддів вважає, що позивачкою ОСОБА_1 доведено належним чином підстави позову, а саме, наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. Натомість, відповідачем ОСОБА_2 не спростовані підстави позову, не надано розрахунок свого дійсного щорічного доходу та не надано належних та достовірних доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Що стосується розміру аліментів, суд вважає заявлений позивачем розмір аліментів обґрунтованим та виходить з того, що обов`язок щодо утримання дітей покладений на обох батьків, а тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року скасувати.

Постановити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 квітня 2024 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2026 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: