Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/52/25
Провадження № 2/506/102/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2025 року селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18750 грн.,

В С Т А Н О В И В:

08.01.2025 року вказана позовна заява надійшла до суду через систему «Електронний суд».

Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Так, за штатним розписом в Красноокнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці з 26.12.2024 року по 10.01.2025 року та з 14.01.2025 року по 15.01.2025 року.

Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з відпустки, а саме 16.01.2025 року, проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л.

Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 06.02.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 20.01.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №17317 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписавши договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю їх розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п.п.1.1 кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 3000 грн; дата надання кредиту 20.01.2021 року; строк кредиту 30 днів; стандартна процентна ставка 2,5% в день або 912,5% річних. ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на реквізити зазначеної відповідачем платіжної картки № НОМЕР_1 .

17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 18750 грн, яка складається з: 3000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15750 грн прострочена заборгованість за процентами. Позивачем відповідачу була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, однак станом на дату подання позову, зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Тому, вважаючи свої права порушеними, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість в сумі 18750 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив проводити розгляд справи без виклику сторін /а.с.2-6/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.66/.

При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

20.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №17317 в електронній формі, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL5167, за умовами якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 Договору) /а.с.16-18/.

Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п.1.4 Договору).

Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1 Договору).

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включено. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.2.3 Договору).

Згідно з Довідкою про ідентифікацію, складеною ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», клієнт ОСОБА_1 , з якою укладений договір №17317 від 20.01.2021 року, ідентифікований ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.aviracredit.com.ua/ /а.с.19/.

У розділі 7 Договору «Реквізити та підписи Сторін» зазначено реквізити платіжної картки відповідача: НОМЕР_1 .

Факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується Інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн», згідно з якою вказане товариство як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція. Сайт торговця: aviracredit.com.ua, тип транзакції: видача. Дані транзакції: номер транзакції 31116-46421-27213, сума 3000 грн, дата та час проведення 20.01.2021 року о 19:44:05, номер платіжної картки НОМЕР_2 , емітент платіжної картки BANK VOSTOK /а.с.20/.

Згідно з п.п.1.2, 1.3 Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18.02.2021 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За умовами п.1.2 договору, сторони визначили строк кредитування 30 днів, тобто до 18.02.2021 року.

При цьому, п.3.3.3 договору передбачено право Клієнта продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Разом з тим, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, доказів здійснення пролонгації та встановлення нового строку кредитування та кінцевої дати строку надання кредиту, до матеріалів справи не долучено.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №17317 від 20.01.2021 року, відповідач не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості за кредитом, в тому числі і нарахованих процентів по кредиту /а.с.58-61/, а тому відповідачем не здійснено дій, передбачених п.3.3.3 Договору для продовження строку надання кредиту.

Отже, строк надання кредиту закінчився 18.02.2021 року.

Таким чином, разом із закінченням строку кредитування припинилось право ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» нараховувати відсотки за користування кредитом.

Виходячи з розміру передбаченої п.1.3 Договору процентної ставки 2,5% на день, в межах встановленого п.1.2 Договору 30-денного строку надання кредиту за період з 20.01.2021 року до 18.02.2021 року розмір відсотків за користування кредитом складає 2250 грн (3000 грн * 2,5% * 30 днів).

Вказаний розмір відсотків був узгоджений сторонами при укладенні договору, що відображено в п.1 Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №17317 від 20.01.2021 року, де зазначено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: 3000 грн тіло кредиту, 2250 грн відсотків за користування кредитом, а всього - 5250 грн /зворот а.с.18/.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №17317 від 20.01.2021 року за період з 20.01.2021 року по 18.08.2021 року, на думку ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп», заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.02.2022 року складає 18750 грн. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховувались щодня до 18.08.2021 року, тоді як строк кредитування закінчився 18.02.2021 року /а.с.58-61/.

При цьому, вимог про стягнення з відповідача відсотків за прострочення виконання зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, позивачем не заявлено.

Тому суд вважає, що, починаючи з 19.02.2021 року, відсотки за користування кредитом ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» було нараховано без відповідних правових підстав, а тому належним розміром відсотків за даним договором є 2250 грн, а загальною сумою, яка підлягає сплаті відповідачем за даним договором є сума 5250 грн (3000 грн тіло кредиту + 2250 грн відсотки).

Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

17.02.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників /а.с.21-24, 26, зворот а.с.26/.

Згідно витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу від 17.02.2022 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №17317 від 20.01.2021 року /а.с.25/

22.05.2024 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надіслало відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій також повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором /а.с.28, 29/.

Як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача за кредитним договором №17317, після переходу до позивача права грошової вимоги за зазначеним договором відповідачем не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості /а.с.27/.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно п.3.4.2 Договору про надання фінансового кредиту №17317, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти в строки та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором.

Так як відповідач не виконала свої зобов`язання в строк, встановлений кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором в сумі 5250 грн, з яких 3000 грн тіло кредиту, 2250 грн відсотки за користування кредитом, частково задовольнивши позовні вимоги.

В задоволенні іншої частини позовних вимог за Договором про надання фінансового кредиту №17317 від 20.01.2021 року відмовити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено частково (на 28%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 678,27 грн (2422,40 грн х 28%).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід зазначити, що Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу. Так, Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 та від 22 жовтня 2021 року у справі №160/7922/20 виходив з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн.

05.03.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн.

Судом встановлено, що 29.12.2023 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклало з адвокатом Пархомчуком С.В. договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат Пархомчук С.В. зобов`язався надавати правову допомогу позивачу в обсязі та на умовах, передбачених Договором /а.с.12, 13-15/.

Згідно з п.3.1 Договору, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично витрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги.

Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п.3.3 Договору).

Сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (п.3.4 Договору).

Згідно з п.4.1 Договору, цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2024 року.

27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, за умовами якої сторони погодили продовжити строк дії Договору, у зв`язку з чим викладено п.4.1 Договору у новій редакції: «Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2025 року». Інші умови Договору залишено без змін /а.с.15/.

Згідно акту про отримання правової допомоги від 03.03.2025 року та рахунку №03.03.2025-11, загальна вартість послуг з надання правової допомоги адвокатом Пархомчуком С.В. під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №17317 від 20.01.2021 року складає 10500 грн, з них:

- зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №17317 від 20.01.2021 року 2000 грн (1 год.);

- складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики 5000 грн (2,5 год);

- інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи 3000 грн (1,5 год);

- канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500 грн.

Також надана платіжна інструкція №35756 від 03.03.2025 про оплату позивачем на користь адвоката Пархомчука С.В. коштів на суму 10500 грн. в якості оплати наданої правничої допомоги згідно рахунку №03.03.2025-11 /а.с.49/.

Суд погоджується із вимогами представника відповідача у частині стягнення витрат в сумі 7000 грн на зустріч та консультацію щодо судового врегулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №17317 від 20.01.2021 року (1 год - 2000 грн) та складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики (2,5 год - 5000 грн).

Вищевказані витрати суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами.

Інші витрати, які представник позивача просив стягнути в якості витрат на професійну правничу допомогу, не підлягають розподілу між сторонами, виходячи з наступного.

Що стосується витрат за подання інших клопотань, заяв до суду, складання процесуальних документів, то до матеріалів справи долучено заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та клопотання про долучення доказів.

Щодо підготовки і подання заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, то такі вимоги сторона позивача мала можливість визначити у позовній заяві, а тому об`єктивної необхідності у викладенні вказаних вимог в окремій заяві, суд не вбачає.

Аналогічно і з клопотанням про долучення доказів, яким до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості відповідача. Так, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги. Крім того, відповідно до п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. У позовній заяві не зазначено, що долучений клопотанням про долучення доказів розрахунок заборгованості не може бути наданий разом із позовною заявою. Тому, саме у зв`язку з ненаданням вказаного доказу разом з позовною заявою відповідно до вимог ч.5 ст.177 ЦПК України, представник позивача і готував та подавав до суду вказане клопотання про долучення доказів.

Моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи є технічною дією і витрати на її здійснення не можна віднести до витрат на професійну правничу допомогу, які були необхідними та неминучими для розгляду даної справи.

При цьому, як адвокат Пархомчук С.В., так і безпосередньо ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» мають зареєстровані електронні кабінети в системі «Електронний суд», куди їм надходять всі матеріали по даній справі, в тому числі і постановлені процесуальні документи, що позбавляє відповідного учасника справи необхідності здійснювати моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо розгляду даної справи.

Таким чином, матеріалами справи доведено розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Тому, оскільки позов задоволено частково (на 28%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1960 грн (7000 грн х 28%).

Що стосується канцелярських витрат на виготовлення копій документів, відправки поштової кореспонденції, то такі витрати відносяться не до витрат на професійну правничу допомогу, передбачених п.1 ч.3 ст.133, ст.137 ЦПК України, а до витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки для її розгляду, передбачених п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України.

Разом з тим, в порушення ст.81 ЦПК України, стороною позивача до матеріалів справи не долучено ні розрахунку вказаних витрат (виходячи з чого позивачем визначено їх розмір), ні доказів їх понесення саме в такому розмірі. Тому підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (адреса: 04080, м.Київ, вул.Кирилівська, буд.82, офіс 7, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18750 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №17317 від 20.01.2021 року в сумі 5250 грн (з них: 3000 грн тіло кредиту, 2250 грн відсотки за користування кредитом).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати в сумі 2638,27 грн. (з них: судові витрати по сплаті судового збору в сумі 678,27 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу 1960 грн.).

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Окнянський районний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.06.2025 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко