КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1432/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визнання протиправними, незаконними та скасування наказів про відсторонення від роботи, звільнення з роботи та застосування дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він працював на посаді директора департаменту екологічного нагляду приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»(далі - ПрАТ «АК «Київводоканал»).

14 квітня 2022 року позивач направив на електронну адресу департаменту управління персоналом заяву на ім`я голови правління - генерального директора ПрАТ «АК «Київводоканал» щодо надання частини основної щорічної відпустки терміном 5 календарних днів з 25 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року.

22 квітня 2022 року напередодні відбуття до місця проведення відпустки начальник відділу екологічного аналізу та розрахунків департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_2 підтвердила, що наказ про відпустку затверджений та проведений. Вказаний наказ про відпустку у програмі ІС-ПРО був підготовлений та зареєстрований 15 квітня 2022 року за № 988-В (ГО) зі статусом як проведений. На прохання позивача цей наказ був роздрукований із програми ІС-ПРО.

28 квітня 2022 року позивачу стало відомо про те, що працівниками безпекового підрозділу ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснюється факт документування його відсутності на робочому місці за адресами: м. Київ, вул. Електротехнічна, 16 та Харківське шосе, 50-а.

В той же час, 28 квітня 2022 року працівники кадрового підрозділу неодноразово телефонували працівнику департаменту екологічного нагляду з проханням вилучити наказ про його відпустку із програми ІС-ПРО (вчинити неправомірні дії), на що отримали категоричну відмову.

Проте, 29 квітня 2022 року у програмі ІС-ПРО замість зареєстрованого наказу № 988-В (ГО) з`явився проект від 14 квітня 2022 року та вже без відповідного номеру, що свідчить про підробку службового документа працівниками департаменту управління персоналом.

Щодо перелічених порушень чинного законодавства та відомчих актів позивач доповів 02 травня 2022 року у відповідній доповідній записці голові правління - генеральному директору товариства Сергію Крушановському, який доручив їх розгляд управлінню з питань безпеки та забезпечення режиму охорони, не дивлячись на те, що вказані порушення були допущені саме працівниками цього структурного підрозділу ПрАТ «АК «Київводоканал».

Натомість, позивачу надано лист директора департаменту управління персоналом № 8/9/02-22 від 26 травня 2022 року, згідно з яким у зв`язку із виданням наказу про звільнення його з роботи за прогули без поважних причин, датою звільнення буде вважатися перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Крім того, позивач вказував, що 02 травня 2022 року його було ознайомлено із наказом від 02 травня 2022 року № 152-К про його відсторонення від роботи на період проведення службового розслідування.

Наголошував на тому, що відповідач в наказі не навів передбачених статтею 46 К3пП України підстав для відсторонення від роботи.

Враховуючи викладене, вважав, що наказ про відсторонення його від роботи та наказ про звільнення з роботи за прогули без поважних причин є незаконними та підлягають скасуванню, як безпідставні, у зв`язку із грубим порушенням вимог Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Положення про порядок проведення службових розслідувань, порушення права та свободи окремих працівників департаменту екологічного нагляду під час підготовки наказу щодо призначення та самого проведення вказаного службового розслідування, а також притягнення до відповідальності осіб, які вчинили службове правопорушення у зв`язку із виправленням даних у наказі, який міститься у програмному комплексі «ІС-ПРО».

Також зазначав, що він на даний час є мобілізованою особою та призваний на військову службу у Збройних Силах України, внаслідок чого на нього розповсюджуються пільги, передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», КЗпП України та інших нормативно-правових актів.

Просив суд визнати протиправними, незаконними та скасувати накази ПрАТ «АК «Київводоканал»: № 152-к від 02 травня 2022 року «Про відсторонення від роботи»; № 173-к від 26 травня 2022 року «Про звільнення з роботи», а також скасувати перевірку щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності; № 116 від 09 червня 2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суму у розмірі 2 100,00 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що заяву про надання відпустки директору департаменту екологічного нагляду керівником підприємства не погоджено, наказ про надання відпустки тривалістю 5 календарних днів (з 25 по 29 квітня 2022 року) керівником не підписувався та, відповідно, з таким наказом позивач письмово не ознайомлювався. Доводи позивача про те, що заява про надання відпустки нібито була направлена за допомогою електронної пошти до департаменту управління персоналом, а її оригінал було передано до головного офісу в день складення такої заяви не підтверджуються жодними належними доказами. Оскільки позивач за відсутності згоди роботодавця не з`явився на роботу, його відсутність вважається прогулом та є підставою для застосування до такого працівника стягнення у вигляді звільнення. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що наказ про звільнення позивача видано з дотриманням вимог чинного законодавства.

Суд також зазначив, що наказ відповідача від 09 червня 2022 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани було видано за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування стосовно подій, викладених у зверненні директора ТОВ «АкваЕкоСервіс» - ОСОБА_9 від 30 грудня 2021 року № 15122/0/36/01-21 щодо бездіяльності керівництва департаменту екологічного нагляду. Оцінивши доводи сторін з врахуванням наданих ними доказів, суд дійшов висновку, що внаслідок бездіяльності позивача, як керівника департаменту екологічного нагляду щодо контролю за виконанням посадових обов`язків підпорядкованими йому працівниками, були порушені місячні строки видачі абонентам водоканалу умов на скид стічних вод, що порушило права цих абонентів і тягне за собою збільшення вартості послуг з водовідведення для цих абонентів в п`ять разів.

Крім того, районний суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу від 02 травня 2022 року про відсторонення позивача від роботи, оскільки цей наказ вичерпав свою дію його виконанням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, оцінюючи доводи позовної заяви в частині визнання незаконним і скасування наказу про звільнення.

У наказі про його звільнення вказано, що ОСОБА_1 не надав до товариства письмових пояснень щодо відсутності на роботі та доказів поважності причин своєї відсутності на роботі.

Однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки 02 травня 2022 року на виконання усного прохання голови правління - генерального директора ПрАТ «АК «Київводоканал» ОСОБА_12 надати інформацію щодо підготовки позивачем заяви на відпустку та обставин, які можуть свідчити про неправомірні дії з боку працівників кадрового підрозділу в частині внесення змін до програми ІС-ПРО (вилучення наказу), позивач звернувся до відповідача із доповідною запискою вх. № 286/15/15/03-22.

У вказаній доповідній записці позивачем були наведені всі обставини, за яких він був відсутній на робочому місці.

Крім того, начальник відділу екологічного аналізу та розрахунків департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_2 надавала пояснювальну записку на ім`я генерального директора ПрАТ «АК «Київводоканал» ОСОБА_12, у якій фактично підтвердила ті ж самі обставини. Зокрема пояснила, що 14 квітня 2022 року директор ОСОБА_1 написав заяву на частину відпустки тривалістю 5 календарних днів, вона цю заяву відсканувала і того ж дня передала на кадри головного офісу, як і всі інші заяви, а з початку військового стану - на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 квітня 2022 року наказ на відпустку ОСОБА_1 був затверджений за № 988-В (ГО) в програмі ІС-ПРО. Перед своєю відпусткою ОСОБА_1 поцікавився, чи є вже щодо нього наказ, на що отримав відповідь і на його прохання примірник наказу було роздруковано із програми ІС-ПРО.

З наведеного вбачається, що заява позивача про відпустку була подана разом з іншими заявами, які з початку війни відправляються на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач не стверджує, що це суперечить або не суперечить закону, а просто акцентує увагу на тому, що з початком війни 24 лютого 2022 року на підприємстві відповідача склалася домовленість між керівництвом та працівниками про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових та інших внутрішніх відносин, зокрема опрацювання в системі ІС-ПРО.

Позивач не мав ніякого відношення до створення вказаного наказу про його відпустку, затвердженого за № 988-В(ГО) від 15 квітня 2022 року. Отримавши перед відпусткою вказаний наказ, позивач був впевнений, що його відпустку було погоджено.

При цьому, навіть у службовому розслідуванні, яке проводилось зацікавленою стороною - відповідачем (висновок від 19 травня 2022 року, затверджений ОСОБА_12), вказано, що директор департаменту управління персоналом - ОСОБА_3 пояснив, що відповідно до процедури, визначеної в інструкції (методичних рекомендаціях системи) щодо користування програмою ІС-ПРО, підрозділом департаменту управління персоналом 15 квітня 2022 року був підготовлений проект наказу про надання ОСОБА_1 відпустки, відповідним чином зареєстрований у системі та направлений для подальшого опрацювання визначеним працівником ДБОЗ. У цей період уповноважені працівники фінансово-економічних підрозділів побачили проходження проекту наказу у системі і саме тоді, вірогідно, начальник відділу економічного аналізу та розрахунків департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_2 помилково, за примусом керівника, або маючи на меті підробити документ, роздрукувала цей проект наказу і на його основі, не маючи на це повноважень, виготовила помилковий за змістом та невідповідний за реквізитами чи то «копію», чи то «витяг з наказу» незрозуміло якої інстанції, про нібито надання ОСОБА_1 відпустки.

Тобто, директор департаменту управління персоналом - ОСОБА_3 також підтверджує існування вказаного наказу станом напередодні відпустки позивача, а начальник відділу екологічного аналізу та розрахунків департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_2 в пояснювальній записці від 12 травня 2022 року також не вказувала про те, що її нібито примушував позивач до створення наказу № 988-В(ГО) від 15 квітня 2022 року. Цей наказ не створювала і сама ОСОБА_2 . Водночас, враховуючи, що за заявою від 14 квітня 2022 року відпустку позивач просив надати з 25 по 29 квітня 2022 року, то станом напередодні відпустки наказ № 988-В(ГО) від 15 квітня 2022 року значився як погоджений та навіть після початку відпустки він так і залишався в програмі ІС-ПРО як погоджений та був скасований в програмі лише 29 квітня 2022 року, тобто після фіксування відповідачем відсутності позивача на роботі 28 квітня 2022 року.

Вищевказаним і обумовлюється відсутність позивача на роботі з 25 по 29 квітня 2022 року, бо позивач був добросовісно переконаний у тому, що йому було погоджено відпустку наказом № 988-В(ГО) від 15 квітня 2022 року, який був скасований в програмі ІС-ПРО лише 29 квітня 2022 року як нереалізований.

Суд першої інстанції лише формально виходив з того, що наказ про відпустку позивача був відсутній, не врахувавши, що наказ № 988-В(ГО) від 15 квітня 2022 року був скасований як нереалізований лише 29 квітня 2022 року, а не напередодні виходу позивача у відпустку 22 квітня 2022 року.

При цьому позивач добросовісно очікував (як і начальник відділу екологічного аналізу та розрахунків департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_2), що у разі непогодження його заяви від 14 квітня 2022 року на відпустку (як і зі своєї сторони начальник відділу кадрів ГО - ОСОБА_13 пересвідчився у генерального директора щодо наявності погодження на відпустку позивача), то в програмі ІС-ПРО був би відсутній наказ № 988-В(ГО) від 15 квітня 2022 року, який, як вбачається зі службового розслідування від 19 травня 2022 року, був створений начальником відділу кадрів ГО ОСОБА_13

Через вказані обставини позивач був звільнений за прогул, хоча в даному конкретному випадку обставини, які передували його неявці на роботу, можна вважати поважними, а звільнення за прогул таким, що порушує принципи справедливості і добросовісності.

Позивач стверджує, що після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана. Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності. Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21.

Натомість, роботодавець не зателефонував позивачу, не написав в доступні месенджери, не надіслав листа на особисту електронну скриньку, а навпаки відповідач ігнорував телефонні дзвінки позивача, який намагався донести обставини перебування у відпустці. Тобто відповідач не бажав почути обставини перебування позивача у відпустці. Разом з тим, відповідач також міг прийняти наказ про відзив позивача з відпустки на 28 чи 29 квітня 2022 року. Між тим, обґрунтовуючи звільнення, відповідач посилався на важливість роботи позивача, однак в перший же робочий день виходу позивача з відпустки (02 травня 2022 року) прийняв наказ про відсторонення його від роботи нібито через службове розслідування за заявою клієнта від 30 грудня 2021 року, тобто заявою, яка була подана ще 4 місяці тому. На думку позивача, навіть в цьому проявляється недобросовісна поведінка відповідача.

Щодо незаконності наказу про відсторонення від роботи, то на переконання позивача, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме статті 46 КЗпП України.

Спростовуючи висновки суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним відсторонення позивача від виконання службових обов`язків, позивач зазначає, що сам по собі факт того, що наказ від 02 травня 2022 року № 152-к втратив чинність на підставі наказу від 25 травня 2022 року № 172-К у зв`язку із завершенням службового розслідування - не свідчить про те, що наказ № 152-к є правомірним.

Для позивача відсторонення від посади з 02 по 25 травня 2022 року було дуже неприйнятим, це вдарило по його авторитету серед інших працівників. Відсторонення від роботи є ганебним явищем для позивача, позбавило його можливості реалізовуватися як працівнику, позбавило відчуття бути корисним державі завдяки своїй праці, а тому суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні вимог щодо скасування наказу від 02 травня 2022 року № 152-к лише з тих мотивів, що він втратив чинність. Більш того, вказаний наказ втратив чинність не у зв`язку з його незаконністю, а через завершення службового розслідування відповідачем. Для позивача це є важливим, оскільки стосується його конституційного права на працю.

При цьому судовим розглядом не встановлено жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні позивача від роботи.

Стосовно рішення суду в частині відмови у визнанні протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 09 червня 2022 року № 116, позивач зазначає таке.

Підставою для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани були результати проведеного внутрішнього службового розслідування стосовно подій, викладених у зверненні директора ТОВ «АкваЕкоСервіс» від 30 грудня 2021 року № 15122/0/36/01-21 щодо бездіяльності керівництва департаменту екологічного нагляду.

Щодо обставин, зазначених у листі, в тому числі по кожному переліченому у додатку абоненту, та про відсутність при цьому будь-яких порушень з боку працівників департаменту екологічного нагляду, то ще у січні 2022 року були надані в письмовому вигляді детальні роз`яснення управлінню з питань безпеки та забезпечення режиму охорони ПрАТ «АК «Київводоканал».

Для призначення та проведення службового розслідування безпековим підрозділом підготовлено проект наказу від 18 січня 2022 року № 14, яким допущено низку порушень вимог вказаного Положення, зокрема в порушення п. 2.1 та п. 3.2 службове розслідування було проведено з недотриманням термінів його проведення, а саме більше 1 місяця та в черговий раз розслідування безпідставно продовжено до 27 травня 2022 року. Крім того, відповідно вимог п. 3.2. Положення передбачено, що строк службового розслідування не може перевищувати одного місяця, за винятком часу перебування співробітника, щодо якого воно проводиться у відпустці, у відрядженні або його тимчасової непрацездатності.

Протягом місяця працівниками безпекового підрозділу ніяких заходів щодо перевірки вказаної інформації не проводилось та лише 21 лютого 2022 року було відібрано пояснення щодо обставин, викладених у листі ТОВ «АкваЕкоСервіс», у працівників департаменту екологічного нагляду, тобто вже після завершення терміну проведення службового розслідування.

Таким чином, службове розслідування проведено з порушеннями, а саме перевищенням місячного строку такого розслідування, що штучно призвело до продовження строку притягнення до дисциплінарної відповідальності. Оскільки службове розслідування розпочато 18 січня 2022 року, то повинно було бути закінчено 18 лютого 2022 року. У вказаний період позивач не був у відпустці, відрядженні чи на лікарняному.

Отже, дисциплінарне стягнення на позивача могло бути накладено протягом одного місяця (стаття 148 КЗпП України) з моменту встановлення наявності/відсутності порушення (таке порушення підлягало встановленню до 18 лютого 2022 року), а тому дисциплінарне порушення могло бути накладено до 18 березня 2022 року.

Звертає увагу, що відповідачем не було доведено належними та достатніми доказами порушення позивачем посадових обов?язків за обставин, викладених в заяві «АкваЕкоСервіс» від 30 грудня 2021 року, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваного наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 09 червня 2022 року № 116.

Виходячи зі змісту правових норм, які регулюють спірні правовідносини, та заявлених позовних вимог, при вирішенні спору про законність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, відповідно до вимог статті 214 ЦПК України суд мав би встановити такі юридичні факти: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для накладення дисциплінарного стягнення, чи були при цьому дотримані вимоги статей 147-149 КЗпП України.

Однак, суд першої інстанції в порушення вказаних вище норм належним чином не перевірив, які безпосередні дії було вчинено позивачем, що оцінені, як порушення трудової дисципліни, і дійшов бездоказово помилкового висновку про їх наявність.

Також позивач не погоджується із рішенням суду в частині стягнення з нього витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та його узагальнені заперечення

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наданим доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним, незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи за прогули без поважних причин, відповідач зазначає таке.

Позивачем ігнорується те, що він обіймає керівну посаду - керівника відокремленого структурного підрозділу та підпорядковується безпосередньо голові правління - генеральному директору, а також те, що ні його заява про надання відпустки, ні наказ про надання такої відпустки керівником не погоджувалися, що є беззаперечним підтвердженням безпідставності таких доводів.

Порядок і умови надання щорічних відпусток передбачено як у статті 79 КЗпП України, так і в статті 10 Закону України «Про відпустки». Конкретні дні відпустки узгоджуються сторонами шляхом звернення працівника із заявою про надання відпустки та видання відповідного наказу роботодавцем.

Отже, саме шляхом подання відповідної заяви працівник, виходячи зі своїх особистих інтересів та можливостей відпочинку, має повідомити роботодавця про бажання скористатися своїм правом на відпустку, а роботодавець - прийняти рішення про надання такої відпустки зважаючи, зокрема, на інтереси виробництва.

Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2136-ІХ) було внесено зміни до порядку надання та компенсації відпусток.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону № 2136-ІХ у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Тобто, після набрання законної сили Законом № 2136-ІХ працівник не лише повинен звернутися до роботодавця із заявою про надання відпустки, а ще й отримати беззаперечну згоду роботодавця на надання такої відпустки - чим за фактом є ознайомлення із наказом про надання відпустки та отримання його копії.

Однак, всупереч наведеним нормам позивач без отримання згоди відповідача на надання йому частини відпуски та незважаючи на те, що він обіймав посаду керівника відокремленого структурного підрозділу, тобто займав керівну посаду підрозділу об`єкта критичної інфраструктури, у період з 25 по 29 квітня 2022 року на роботу не з`явився.

Заяву про надання відпустки директору департаменту екологічного нагляду керівником підприємства не погоджено, наказ про надання відпустки тривалістю 5 календарних днів (з 25 по 29 квітня 2022 року) керівником товариства не підписувався та, відповідно, з таким наказом позивач письмово не ознайомлювався.

При цьому, наданий позивачем так званий проєкт наказу від 15 квітня 2022 року № 988-В містить ознаки підроблення, оскільки за формою не відповідає формам наказів, які створюються на підприємстві та підписувати які уповноважений керівник підприємства.

Більш того, за обліковими даними відповідача, на підприємстві за номером 988-В зареєстрований наказ від 15 квітня 2022 року про надання відпустки начальнику відділу корпоративного розвитку департаменту корпоративного управління головного офісу ПрАТ «АК «Київводоканал» тривалістю три календарних дні.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним, незаконним та скасування наказу від 02 травня 2022 року № 152-к про відсторонення від роботи, відповідач посилається на таке.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що ОСОБА_1 було відсторонено від роботи тимчасово - на період проведення службового розслідування. На період відсторонення позивачу збережено оплату часу такого відсторонення.

Більш того, наказом від 25 травня 2022 року № 172-к визнано таким, що втратив чинність наказ від 02 травня 2022 року № 152-к та визначено ОСОБА_1 26 травня 2022 року з`явитися на роботу та приступити до виконання своїх посадових обов`язків.

Таким чином, наказ від 02 травня 2022 року № 152-к уже було скасовано відповідачем та відповідно його дія була припинена ще 25 травня 2022 року.

Враховуючи викладене та те, що наказ від 02 травня 2022 року № 152-к про відсторонення від роботи уже вичерпав свою дію, оскільки скасований особою, що його видала, позивач не наводить, які саме його права було порушено таким наказом та яким чином його скасування в судовому порядку припинить порушення прав позивача та/або відновить їх.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним, незаконним та скасування наказу від 09 червня 2022 року № 116 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, відповідач стверджує про наступне.

Зазначений наказ було видано за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування стосовно подій, викладених у зверненні директора ТОВ «АкваЕкоСервіс» - ОСОБА_9 від 30 грудня 2021 року № 15122/0/36/01-21 щодо бездіяльності керівництва департаменту екологічного нагляду.

Відповідно до пункту 9.2 Положення про департамент екологічного нагляду його директор зобов`язаний організовувати діяльність департаменту, реалізовувати права та обов`язки, покладені на департамент, та несе особисту відповідальність за результати його діяльності. Згідно із пунктом 9.7 цього Положення директор несе особисту відповідальність за роботу та діяльність всього департаменту.

За результатами службового розслідування було встановлено факти порушення керівництвом департаменту екологічного нагляду вимог Правил, виконання яких є обов`язковим для відповідача, та Положення про департамент екологічного нагляду, які регулюють діяльність відповідного відокремленого структурного підрозділу підприємства, що й стало підставою для видачі наказу про застосування до відповідальних працівників дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, що свідчить про відповідність зазначеного наказу вимогам чинного законодавства.

При цьому, безпідставними є посилання позивача на нібито порушення відповідачем строків для застосування дисциплінарного стягнення, передбачених статтею 148 КЗпП України.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Саме комплексне дослідження всіх обставин стосовно порушених у предметі розслідування питань та вивчення матеріалів, отримання свідчень тощо, дозволило встановити та підтвердити наявність фактів порушень Правил та вимоги Положення про департамент екологічного нагляду, що було оформлено висновком за результатами проведення службового розслідування стосовно подій, викладених у зверненні директора ТОВ «АкваЕкоСервіс», складеним та затвердженим 25 травня 2022 року.

Оскаржуваний позивачем наказ № 116 датований 09 червня 2022 року, тобто вказаний наказ прийнято і, відповідно, дисциплінарне стягнення застосовано у межах визначеного статтею 148 КЗпП України строку, а саме протягом місяця з дати виявлення - 25 травня 2022 року.

Короткий зміст пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Кузнець О.М. підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи, просив її задовольнити.

ПрАТ «АК «Київводоканал» явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином під розписку в попередньому засіданні його представника - адвоката Герасименко І.В., яка за день до узгодженої із представниками сторін дати цього судового засідання надіслала засобами підсистеми «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю прийняття участі в іншому судовому процесі в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (див.постанову Верховного Судувід 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16).

У постанові від 22 листопада 2024 року у справі № 727/6078/22 Верховний Суд вказав, що «Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, від її уповноваженого представника надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку було відхилено судом апеляційної інстанції. Причин неможливості явки уповноваженого представника позивачки для участі у судовому розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а також обставин, які ОСОБА_1 мала намір особисто повідомити суду, остання не зазначила. З огляду на належне повідомлення заявниці про дату, час та місце судового розгляду справи, викладення її позиції у тексті відзиву на апеляційну скаргу, неявку уповноваженого представника позивачки для участі у розгляді справи, беручи до уваги положення статті 372 ЦПК України, строки розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції гарантій, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.».

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що вона була завчасно і належним чином повідомлена про наступне судове засідання в суді апеляційної інстанції, дата і час якого була попередньо узгоджена в тому числі і з нею, з урахуванням категорії справи, що виникала із трудових відносин, строків її розгляду та доводів апеляційної скарги, в межах яких підлягає перегляду рішення суду першої інстанції, на підставі статей 369, 372 ЦПК України клопотання адвоката Герасименко І.В. про відкладення розгляду справи залишила без задоволення та ухвалила проводити розгляд справи за її відсутності.

Позиція суду апеляційної інстанції

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 працював на посаді директора департаменту екологічного нагляду ПрАТ «АК «Київводоканал».

14 квітня 2022 року ОСОБА_1 підготовлено заяву на ім`я голови правління - генерального директора ПрАТ «АК «Київводоканал» щодо надання частини основної щорічної відпустки терміном 5 календарних днів з 25 по 29 квітня 2022 року.

28 квітня 2022 року позивачу стало відомо, що працівниками безпекового підрозділу ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснюється факт документування його відсутності на робочому місці за адресами: м. Київ, вул. Електротехнічна, 16 та Харківське шосе, 50-а.

02 травня 2022 року до голови правління - генерального директора відповідача надійшла доповідна записка ОСОБА_1 від 02 травня 2022 року № 286/15/15/03-22 з проханням провести службове розслідування з питання можливих неправомірних дій працівників кадрового підрозділу ПрАТ «АК «Київводоканал» в частині внесення змін до програми ІС-ПРО (вилучення наказу).

З пояснень начальника відділу економічного аналізу та розрахунків - ОСОБА_2 вбачається, що 14 квітня 2022 року директор департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_1 дав їй вказівку оформити йому заяву на відпустку. Вона власноруч написала за нього заяву на відпустку на період з 25 по 29 квітня 2022 року, після чого ОСОБА_1 власноруч поставив на заяві свій підпис.

ОСОБА_2 у своїх поясненнях стверджувала, що не знає про погодження керівником ПрАТ «АК «Київводоканал» відпустки директору департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_1 . Оригінал наказу про надання відпустки позивачу з підписом керівника товариства або його сканованої копії ОСОБА_2 не бачила та не знала про підписання наказу. ОСОБА_2 також бачила, що в системі проект наказу про надання відпустки директору департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_1 значився як узгоджений, тому вона 22 квітня 2022 року роздрукувала для ОСОБА_1 проект наказу та доповіла йому, що наказ проведений по системі ІС-ПРО.

В подальшому, ОСОБА_1 надано лист директора департаменту управління персоналом ПрАТ «АК «Київводоканал» № 8/9/02-22 від 26 травня 2022 року, в якому повідомляється про видання наказу про його звільнення з роботи за прогули без поважних причин, згідно якого датою звільнення буде вважатися перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Також встановлено, що наказ від 09 червня 2022 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани було видано за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування стосовно подій, викладених у зверненні директора ТОВ «АкваЕкоСервіс» - ОСОБА_9 від 30 грудня 2021 року № 15122/0/36/01-21 щодо бездіяльності керівництва департаменту екологічного нагляду.

З матеріалів справи вбачається, що у ході проведення службового розслідування комісією було встановлено, що одним із видів діяльності ТОВ «АкваЕкоСервіс» є надання допомоги організаціям міста Києва в підготовленні та поданні документів до комунальних підприємств, у тому числі відповідача для отримання відповідних послуг.

Так, менеджером з адміністративної діяльності ТОВ «АкваЕкоСервіс» - ОСОБА_14, як представником згідно довіреностей, отриманих від організацій, вказаних у зверненні, було зазначено у наданому письмовому поясненні, що департаментом екологічного нагляду були видані умови на скид із пропущенням термінів. При цьому, видача документів абонентам, вказаним у зверненні, розпочалася лише після надходження письмового звернення ТОВ «АкваЕкоСервіс» до відповідача.

Службовою запискою від 21 квітня 2022 року № 81/25/25/03-22 голова комісії ОСОБА_11 звернувся до директора департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_1 з проханням надати письмові пояснення щодо питань, які виникли в ході проведення службового розслідування.

При підготовці відповіді ОСОБА_1 самоусунувся від особистого її опрацювання та доручив підготувати проект начальнику відділу по контролю за погашенням заборгованості департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_6 , до функціональних обов`язків якої ці питання не відносяться.

Відповідно до пункту 9.2 Положення про департамент екологічного нагляду його директор зобов`язаний організовувати діяльність департаменту, реалізовувати права та обов`язки, покладені на департамент, та несе особисту відповідальність за результати його діяльності. Згідно із пунктом 9.7 цього Положення директор несе особисту відповідальність за роботу та діяльність всього департаменту.

Наведене, на думку суду першої інстанції, може свідчити про те, що ОСОБА_1 не володіє у повному обсязі знаннями щодо своїх функціональних обов`язків.

Крім того, судом встановлено, що на період відсторонення позивача, йому було збережено оплату часу такого відсторонення.

Наказом від 25 травня 2022 року № 172-к визнано таким, що втратив чинність наказ від 02 травня 2022 року № 152-к та визначено ОСОБА_1 26 травня 2022 року з`явитися на роботу та приступити до виконання своїх посадових обов`язків.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із частиною першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Предметом розгляду даної справи є правомірність двох наказів відповідача про накладення на позивача дисциплінарних стягнень, а також наказ про відсторонення від роботи.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності врегульований такими нормами КЗпП України.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана або звільнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Норми ЦПК України, як і норми КЗпП України покладають саме на роботодавця обов`язок надати докази винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 487/1491/21, провадження № 61-6246 св 22, від 24 липня 2024 року у справі № 752/10024/21, провадження № 61-5269 св 24.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог частини четвертої статті 265 ЦПК України не встановив фактичні обставини справи, у мотивувальній частині свого рішення взагалі не вказав коли і які накази були винесені відповідачем і які були предметом оскарження. Рішення суду викладено таким чином, що ускладнюється сприйняття мотивів відмови суду у задоволенні кожної окремо сформованої позивачем позовної вимоги.

Щодо оскарження наказу про оголошення догани

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ПрАТ «АК «Київводоканал»від 09 червня 2022 року № 116 за порушення трудової дисципліни директору департаменту екологічного нагляду - головному екологу ОСОБА_1 , начальнику відділу по роботі зі споживачами управління екологічного нагляду та роботи з абонентами департаменту екологічного нагляду ОСОБА_8, інженеру І категорії відділу по роботі зі споживачами управління екологічного нагляду та роботи з абонентами департаменту екологічного нагляду ОСОБА_7 - оголошено догану.

Підставою для видання вказаного наказу зазначено: лист ТОВ «АкваЕкоСеріс» від 30 грудня 2021 року № 30-1/12/21, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7.

Із змісту наказу вбачається, що вищевказані посадові особи ПрАТ «АК «Київводоканал» несумлінно поставились до виконання своїх посадових обов`язків, допустили порушення строків видачі абонентам паспортів водного господарства (далі - ПВГ) та Умов на скид стічних вод у міську каналізацію (далі - Умови на скид).

До ПрАТ «АК «Київводоканал» (далі - товариство, водоканал) звернувся директор ТОВ «АкваЕкоСервіс» ОСОБА_9 листом від 30 грудня 2021 року № 30-1/12/21, в якому скаржився на дії працівників департаменту екологічного нагляду (далі - департамент), а саме: директора департаменту - ОСОБА_1 та начальника відділу по роботі зі споживачами управління екологічного нагляду та роботи з абонентами департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що йому не було видано ПВГ та Умови на скид по об`єктах господарської діяльності 13 абонентів (далі - абоненти), інтереси яких представляє ТОВ «АкваЕкоСервс» за довіреністю, незважаючи на те, що всі необхідні документи для отримання ПВГ та Умов на скид були надані до департаменту.

Відповідно до Положення про департамент екологічного нагляду його працівники у своїй діяльності керуються законодавством України, в тому числі Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 жовтня 2011 року № 1879 (далі - Правила).

Відповідно до підпункту 3.3.2 пункту 3.3 Правил для отримання Умов на скид абонент повинен звернутись до водоканалу для їх оформлення та надати документи, в тому числі паспорт водного господарства.

Відповідно до підпункту 3.3.3 пункту 3.3 Правил водоканал у місячний строк з моменту отримання від абонента необхідних документів розглядає їх і видає Умови на скид. Згідно пункту 3.3.4. Правил Умови на скид видаються на один рік.

У відповідності до підпункту 3.3.5 пункту 3.3 Правил якщо абонентом заявлено про відсутність змін у його водовідведенні, Умови на скид на наступний рік подовжуються. Абонент повинен звернутися до департаменту екологічного нагляду із письмовим запитом про подовження Умов на скид за один місяць до закінчення строку їх дії.

З наведених норм Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва вбачається, що обов`язок вчинення дій з підготування та видачі абонентам Умов на скид стічних вод в межах місячного строку покладений на Водоканал. Обов`язку абонентів щодо вчинення дій з отримання Умов на скид цими Правилами не передбачено, натомість передбачений обов`язок абонентів надати водоканалу необхідні документи для оформлення цих Умов.

Зважаючи на викладене, працівники департаменту екологічного нагляду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були зобов`язані в місячний строк з моменту отримання від абонентів всіх необхідних документів вчинити дії з видачі абонентам Умов на скид.

Директор департаменту ОСОБА_1 є посадовою особою ПрАТ «АК «Київводоканал» та керівником відокремленого структурного підрозділу.

Згідно із пунктами 9.2, 9.7, 9.11 Положення про департамент екологічного нагляду директор департаменту - головний еколог організовує діяльність департаменту, реалізує права та обов`язки, покладені на департамент, та несе особисту відповідальність за результати його діяльності, керує оперативною діяльністю департаменту.

Під час перевірки було встановлено, що начальником відділу по роботі зі споживачами управління екологічного нагляду та роботи з абонентами департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_8 та інженером І категорії цього відділу - ОСОБА_7. були видані абонентам Умови на скид з порушенням термінів.

Так, із наказу вбачається, що заяви від 12 споживачів надійшли в листопаді-грудні 2021 року, проте ПВГ та Умови були видані 20 січня 2022 року, тобто строки виконання заяв були порушені на 12-47 діб.

Таким чином, працівники департаменту екологічного нагляду ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 допустили порушення вимог законодавства, посадових обов`язків, що є грубим порушенням трудової дисципліни. Діями вказаних посадових осіб порушено вимоги Правил, що призвело до негативних наслідків, а саме: порушення прав абонентів як споживачів ПрАТ «АК «Київводоканал». Зазначені порушення негативно впливають на імідж ПрАТ «АК «Київводоканал». та дискредитують діяльність департаменту як служби контролю та товариства в цілому.

Отже, ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності як керівник департаменту екологічного нагляду на підставі пунктів 9.2, 9.7 Положення про департамент екологічного нагляду ПрАТ «АК «Київводоканал», оскільки він несе особисту відповідальність за роботу цього департаменту. Саме він мав організувати і контролювати роботу підлеглих йому працівників, що унеможливило б допущення ними порушень Правил.

Разом із тим, суд першої інстанції у своєму рішенні на дав оцінки доводам позивача щодо порушення відповідачем строків накладення дисциплінарного стягнення.

Як вбачається із наказу про оголошення догани, підставою для його видання був лист директора ТОВ «АкваЕкоСервіс» - ОСОБА_9 від 30 грудня 2021 року.

В листі зазначалось факти про те, що керівництво департаменту екологічного нагляду в особі директора ОСОБА_1 та начальника екологічного відділу ОСОБА_8 заборонило всім інженерам видачу Умов на скид стічних вод та Паспортів водного господарства, обґрунтовуючи це карантинними заходами безпеки. ОСОБА_10 вважав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 штучно створюють умови, при яких вони отримують неправомірну вигоду від абонентів, чим створюють корупцію в департаменті. До листа доданий перелік документів, які погоджені департаментом екологічного нагляду, але не видаються працівникам ТОВ «АкваЕкоСервіс».

Дані факти підлягали перевірці відповідачем, для чого необхідно було відібрати пояснення у ОСОБА_1 , перевірити надані скаржником докази і на підставі цього дійти висновку про наявність чи відсутність в його діях дисциплінарного проступку.

Із наказу вбачається, що департамент екологічного нагляду ПрАТ «АК «Київводоканал» порушив строки видачі ПВГ та Умов на скид, які надійшли до департаменту в листопаді-грудні 2021 року, виконавши їх лише 20 січня 2022 року.

Тобто, бездіяльність ОСОБА_1 щодо контролю за виконанням підлеглими йому працівниками своїх посадових обов`язків чинилась з листопада 2021 року по 20 січня 2022 року. Інших фактів порушення позивачем своїх посадових обов`язків в наказі не наведено.

Отже, відсутність контролю з боку директора департаменту - ОСОБА_1 було триваючим дисциплінарним проступком за період листопад 2021 року - 20 січня 2022 року, проте станом на 20 січня 2022 року він є закінченим і саме з цього часу необхідно обраховувати місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів перевірила доводи відповідача щодо того, що ним було призначено службове розслідування, висновки якого були затверджені генеральним директором ПрАТ «АК «Київводоканал» 25 травня 2022 року, а тому строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності має обраховуватись саме з цієї дати і з цими доводами не погоджується з таких підстав.

Перш за все, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що проведене службове розслідування не було підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки в наказі від 09 червня 2022 року відсутнє будь-яке згадування про результати службового розслідування, підстав його призначення, строків проведення, дати затвердження відповідних висновків.

Разом із тим, в матеріалах справи наявний висновок за результатами проведення службового розслідування стосовно подій, викладених у зверненні директора ТОВ «АкваЕкоСервіс» ОСОБА_9 від 30 грудня 2021 року № 15122/0/36/01-21.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про порядок проведення службових розслідувань в ПрАТ «АК «Київводоканал» (далі - Положення) службове розслідування - це діяльність по своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному збору і дослідженню матеріалів щодо фактів дисциплінарних проступків, вчинених співробітниками (працівниками) підприємства, завдання матеріальної шкоди підприємству або невиконання ними функціональних обов`язків.

Відповідно до пункту 1.2 Положення службове розслідування є однією із стадій дисциплінарного провадження.

На вимогу суду апеляційної інстанції відповідач надав суду копію наказу № 14 «Про проведення службового розслідування» від 18 січня 2022 року, відповідно до якого була створена комісія у складі 8 осіб для проведення службового розслідування стосовно події, викладеної у листі ТОВ «АкваЕкоСервіс». Термін: протягом одного місяця від дня видання цього наказу.

Також місячний строк проведення службового розслідування встановлений пунктами 3.1, 3.2 Положення.

Отже, для встановлення наявності в діях працівника дисциплінарного проступку і подальшого притягнення його до дисциплінарної відповідальності роботодавцем може бути призначене службове розслідування, яке проводиться в строк, встановлений статтею 148 КЗпП України для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме один місяць.

При цьому Положенням не передбачено можливості збільшення цього строку.

Таким чином, оскільки в заяві директора ТОВ «АкваЕкоСервіс» - ОСОБА_9 від 30 грудня 2021 року йшлось про порушення посадових обов`язків, зокрема ОСОБА_1 , саме з 18 січня 2022 року до 18 лютого 2022 року відповідач мав закінчити службове розслідування і встановити чи вчинив позивач дисциплінарний проступок.

Як вбачається із матеріалів справи, лише 21 квітня 2022 року голова комісії з проведення службового розслідування - ОСОБА_11 пред`явив до ОСОБА_1 письмову вимогу щодо надання відповідей на поставлені питання.

Ця вимога була пред`явлена поза межами строку проведення службового розслідування, проте ОСОБА_1 надав відповіді на поставлені питання.

Службове розслідування є додатковим механізмом для надання юридичної кваліфікації вчиненому і вирішення питання про вид дисциплінарної відповідальності кожного. Однак, наведене вище не дає права роботодавцю необмежено затягувати проведення службового розслідування і, відповідно, здійснювати притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Цим самим порушуються гарантії працівника, які надані йому трудовим законодавством.

Відтак, посилання відповідача на те, що саме службовим розслідуванням були встановлені факти порушення позивачем своїх трудових обов`язків не можуть бути сприйняті судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що ці факти могли бути встановлені відповідачем протягом місяця з дня призначення службового розслідування, а тому притягнення позивача до відповідальності поза цим строком є підставою для скасування наказу № 116 від 09 червня 2022 року в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді оголошення догани.

Щодо оскарження наказу про відсторонення від роботи

Як вбачається із наказу № 152-к від 02 травня 2022 року, відповідно до статті 46 КЗпП України, службової записки від 29 квітня 2022 року № 681/25/36/03-22 управління з питань безпеки та забезпечення режиму охорони, наказу ПрАТ «АК «Київводоканал» від 18 січня 2022 року № 14 (з доповненнями) директор департаменту екологічного нагляду - головний еколог ОСОБА_1 був відсторонений від роботи на період проведення службового розслідування із оплатою часу відсторонення у відповідності до посадового окладу.

Наказом ПрАТ «АК «Київводоканал» № 172-к від 25 травня 2022 року у зв`язку із закінченням службового розслідування визнано таким, що втратив чинність наказ про відсторонення від роботи директора департаменту екологічного нагляду - головного еколога ОСОБА_1 від 02 травня 2022 року № 152-к. ОСОБА_1 26 травня 2022 року з'явитися на роботі та приступити до виконання своїх посадових обов`язків.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.

Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи.

Таким чином, за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19).

Такої підстави відсторонення як проведення службового розслідування по заяві споживача нормами статті 46 КЗпП України не передбачено, а локальні нормативно-правові документи підприємства не відносяться до законодавчих актів, а тому, зазначення у них додаткових підстав для відсторонення працівника від роботи, не може бути підставою для їх застосування, а у разі такого застосування не свідчить про його законність.

Правовий висновок про те, що статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи висловлено Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) та від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18).

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відсторонення позивача від роботи на час проведення службового розслідування.

Крім того, колегія суддів враховує також і те, що строк проведення службового розслідування закінчився 18 лютого 2022 року, що є додатковою підставою для визнання відсторонення від роботи позивача незаконним.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із місцевим судом в тому, що оскільки наказ про відсторонення втратив чинність, то він не підлягає скасуванню.

Зі змісту наказу відповідача № 172-к від 25 травня 2022 року не вбачається, що оспорюваний наказ № 152-к від 02 травня 2022 року був скасований (лише визнаний таким, що втратив чинність), що давало б підстави для висновку про відсутність предмету спору у справі. Будь-які інші докази, подані сторонами в порядку, визначеному ЦПК України, та які вказували на скасування наказу № 152-к від 02 травня 2022 року, суду першої інстанції не надані.

Таким чином колегія суддів вважає, що наказ ПрАТ «АК «Київводоканал» № 152-к від 02 травня 2022 року про відсторонення від роботи ОСОБА_1 є таким, що прийнятий з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема статті 46 КЗпП України, що є підставою для його скасування.

Щодо оскарження наказу про звільнення з роботи

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул є дисциплінарним проступком, тому застосовуючи звільнення, як стягнення за такий проступок, роботодавець з метою встановлення поважності причин відсутності працівника на роботі більше ніж три години зобов`язаний виконати вимоги статей 147, 148, 149 КЗпП України та відібрати у працівника відповідні пояснення.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Верховний Суд у постановах від 04 вересня 2024 року в справі № 206/3355/19, від 28 лютого 2024 року в справі № 758/5941/21, від 10 січня 2024 року в справі № 522/142/20, від 25 січня 2023 року в справі № 734/2607/20 та інших виснував, що прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні керуватися тим, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен враховувати конкретні обставини і будь-які докази з числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають його вину.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20 червня 2024 року в справі № 643/1959/22, від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц та інших.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими до суду доказами.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини друга та третя статті 77 ЦПК України).

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Засада змагальності сторін у судовому процесі є однією з ключових принципів правосуддя. Вона передбачає, що судовий процес є своєрідним полем змагання між сторонами - позивачем і відповідачем у цивільних справах. Головною метою цього принципу є забезпечення справедливості та об`єктивності судового процесу. Змагальність сторін у судовому процесі дозволяє кожній стороні активно захищати свої права та інтереси. Сторони мають можливість представляти свідчення, докази та аргументи на підтримку своєї позиції перед судом. Суд, зі своєї сторони, має завдання ретельно розглянути всі аргументи та докази від обох сторін та прийняти об`єктивне рішення на підставі закону.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам доказів не збирає.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ЄСПЛ наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року тягар доведення законності звільнення, наявності підстав для звільнення та дотримання процедури звільнення лежить саме на роботодавцеві, а працівник у свою чергу повинен довести відсутність прогулу, а при наявності прогулу - на нього покладається обов`язок довести належними і допустимими доказами поважні причини такого прогулу (відсутності на робочому місці понад визначені законом строки).

У позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що він був відсутній на роботі з 25 по 29 квітня 2022 року у зв`язку із перебуванням у відпустці.

Заяву на ім`я голови правління - генерального директора ПрАТ «АК «Київводоканал» щодо надання частини основної щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів було подано ним заздалегідь, а саме 14 квітня 2022 року на електрону адресу департаменту управління персоналом: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 квітня 2022 року напередодні відбуття до місця проведення відпустки начальник відділу екологічного аналізу та розрахунків департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_2 підтвердила, що наказ про відпустку затверджений та проведений. Вказаний наказ про відпустку у програмі ІС-ПРО був підготовлений та зареєстрований 15 квітня 2022 року за № 988-В (ГО) зі статусом як проведений. На прохання позивача примірник наказу був роздрукований йому із програми ІС-ПРО.

28 квітня 2022 року позивачу стало відомо про те, що працівниками безпекового підрозділу ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснюється факт документування його відсутності на робочому місці.

Крім того, 28 квітня 2022 року працівники кадрового підрозділу неодноразово телефонували працівнику департаменту екологічного нагляду з проханням вилучити наказ про відпустку позивача із програми ІС-ПРО, на що отримали відмову.

Водночас, 29 квітня 2022 року у програмі ІС-ПРО замість зареєстрованого наказу № 988-В (ГО) з`явився проект від 14 квітня 2022 року та вже без відповідного номеру, що свідчить про підробку службового документа працівниками департаменту управління персоналом.

Таким чином позивач вважав, що наявність у програмі ІС-ПРО запису про проведення наказу про надання відпустки було підставою його вибуття у відпустку, а тому подальше вилучення цього запису із програми і заміну його іншим під час перебування позивача у відпустці, свідчить про упереджене ставлення до нього з боку керівництва і створення штучних підстав для його звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про надіслання заяви про надання відпустки засобами електронного зв`язку до департаменту управління персоналом та передача її оригіналу до головного офісу в день складення такої заяви не підтверджується доказами. Наказ про надання відпустки відповідачем не видавався.

Проте із такими висновками суду не можна погодитись з наступних підстав.

Із пояснень сторін встановлено, що очолюваний позивачем департамент екологічного нагляду має окремий офіс, відмінний від головного офісу ПрАТ «АК «Київводоканал» і ці офіси розташовані за окремими адресами в різних районах м. Києва. Департамент екологічного нагляду розташований на лівому березі р. Дніпро за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 50-а та вул. Електротехнічна, 16, а головний офіс ПрАТ «АК «Київводоканал» - на правому березі р. Дніпро по вул. Лейпцизькій, 1-а у м. Києві.

Як зазначав позивач в апеляційній скарзі і його представник в судовому засіданні, з початком повномасштабних військових дій у зв`язку з утрудненням пересування по м. Києву за відсутності належного транспортного сполучення між лівим і правим берегом, всі заяви працівників передавались через електронну пошту. Така домовленість склалась між керівництвом та працівниками про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових та інших внутрішніх відносин, зокрема, опрацювання в системі ІС-ПРО.

Позивач 14 квітня 2022 року написав письмову заяву про надання йому частини чергової відпустки у зв`язку із сімейними обставинами.

Ця заява того ж дня була передана засобами електронного зв`язку до департаменту управління персоналом, а пізніше її оригінал був переданий до головного офісу відповідача.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в справі відсутні докази направлення такої заяви.

Так, начальник відділу економічного аналізу та розрахунків департаменту екологічного нагляду - ОСОБА_2 12 травня 2022 року надала пояснення начальнику управління з питань безпеки та забезпечення режиму охорони ПрАТ «АК «Київводоканал» - ОСОБА_11 з приводу передачі заяви ОСОБА_1 до головного офісу. ОСОБА_2 пояснила, що працює в департаменті з 2004 року. До її посадових обов`язків крім планово-економічної роботи департаменту та виставлення рахунків та актів виконаних робіт за надані департаментом послуги входить частково робота, пов`язана з кадровими питаннями, оскільки спеціаліст по кадрам територіально знаходиться на вул. Лейпцизькій, 1-а. Співробітники департаменту приходять до ОСОБА_2 , пишуть заяви на прийняття, перевід, звільнення, відпустки та інші. ОСОБА_2 їх підписує у керівника і передає на відділ кадрів до головного офісу. Цими питаннями вона займається завжди, з якого часу навіть не пам`ятає. Користується при цьому КЗпП України та зразками заяв, періоди на відпустку може подивитись в програмі ІС-ПРО. Вона має доступ до ІС-ПРО, знає як нею користуватись, проходила навчання і здавала заліки по користуванню програмою.

Процедура подання заяви на відпустку наступна. Після написання заяви та її підписання керівником, документ передається в головний офіс в кадри (у військовий час сканувались і передавались на електронну пошту кадрів). Після того, як головний спеціаліст відділу кадрів заносить заяви в програму ІС-ПРО і змінює статус з «проєкт» на «затвержено» бухгалтер по зарплаті проводить наказ і в заробітну плату автоматично нараховуються відпускні.

Стосовно наказу на відпустку ОСОБА_1 пояснила, що до військового стану заяви на відпустку ОСОБА_1 передавалися в папці разом з іншими заявами у відділ кадрів. Заява ОСОБА_1 на відпустку від 14 квітня 2022 року на його прохання була власноручно написана ОСОБА_2 і ним підписана в офісі за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 50-а. Бухгалтер працювала дистанційно у зв`язку із військовим станом, проте ОСОБА_2 працювала в офісі. Вона відсканувала заяву ОСОБА_1 і разом з іншими заявами цього ж дня відправила на електронну пошту спеціаліста по кадрам. Дана заява разом з іншими документами була передана в папці на вул. Електротехнічну числа 18 або 19. Дату передачу в головний офіс вона не знає. Чи погоджена заява ОСОБА_1 і чи підписаний паперовий наказ про відпустку вона не знає. Проте 22 квітня 2022 року ОСОБА_1 попросив її подивитись чи затверджений його наказ про відпустку і роздрукувати йому екземпляр, що вона і зробила. Наказ в програмі ІС-ПРО був в статусі «Проведений» за № 990 чи 988 від 15 квітня 2022 року.

В службовому розслідуванні, яке проводилось відповідачем (висновок від 19 травня 2022 року) вказано, що начальник відділу кадрів ГО ОСОБА_13 пояснила, що 14 квітня 2022 року ДЕН надіслав на її електронну пошту низку сканованих копій заяв для оформлення відпусток працівникам ДЕН. Серед них була сканова копія заяви директора ДЕН ОСОБА_1 на відпустку у період з 25 по 29 квітня поточного року, на якій була відсутня резолюція голови правління - генерального директора. При цьому ініціатор направлення документів - начальник відділу економічного аналізу та розрахунків ОСОБА_2 повідомила, що питання надання відпустки ОСОБА_1 узгоджено з головою правління - генеральним директором. З урахуванням наданої інформації заява ОСОБА_1 про надання відпустки була прийнята до планового опрацювання в системі ІС-ПРО та подальшого оформлення проекту відповідного наказу в автоматизованій системі обліку кадрів.

Директор департаменту управління персоналом ОСОБА_3 пояснив, що відповідно до процедури, визначеної в інструкції (методичних рекомендаціях системи) щодо користування програмою ІС-ПРО, підрозділом департаменту управління персоналом 15 квітня 2022 року був підготовлений проект наказу про надання ОСОБА_1 відпустки, відповідним чином зареєстрований у системі та «направлений» для подальшого опрацювання визначеним працівником ДБОЗ. У цей період уповноважені працівники фінансово-економічних підрозділів побачили проходження проекту наказу у системі.

Отже, факт написання ОСОБА_1 заяви на відпустку і факт її передання в департамент управління персоналом товариства доводиться доказами і не спростовується відповідачем. Разом із тим, відповідач вважав, що оскільки позивач не ознайомився із наказом про надання йому відпустки у паперовому вигляді, а проведення наказу в системі ІС-ПРО не має юридичного значення, він не мав права відбувати у відпустку, отже вчинив прогул. Суд першої інстанції погодився із такими доводами відповідача.

Колегія суддів, перевіряючи доводи сторін, з метою з`ясування обставин обміну інформацією через програму ІС-ПРО між структурними підрозділами ПрАТ «АК «Київводоканал», зобов`язала відповідача надати суду Положення про затвердження і користування на підприємстві програмою ІС-ПРО.

Представник відповідача суду пояснила, що такого положення не затверджувалось, ця програма використовується як допоміжний технічний засіб інформації та ведення кадрового обліку і не є офіційно запровадженою в товаристві. Проте, колегією суддів ставиться під сумнів достовірність такої інформації, оскільки ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказувала, що у ПрАТ «АК «Київводоканал»проводились навчання щодо користування програмою із складенням заліків працівниками.

Суд апеляційної інстанції із загальнодоступних джерел встановив, що ІС-ПРО є українською програмою для автоматизації обліку та управління на підприємствах та в бюджетних установах. Зокрема, в ній передбачено як ведення бухгалтерського обліку, так і ведення картотеки співробітників, підготовка наказів по персоналу та інше.

У висновку за результатом проведення службового розслідування від 19 травня 2025 року вказано, що: « … у зазначений період роботи (військовий стан, гостра фаза військового конфлікту з РФ, гострий дефіцит працівників на підприємстві) більшість офісних підрозділів працювало дистанційно, що зумовило певні зміни в документообігу, інформаційному обміні та забезпеченні, взаємодії та взаємодопомозі співробітників.

В Товаристві з метою спрощення, систематизації та уніфікації кадрового діловодства, збереження та захисту інформації та персональних даних працівників Товариства запроваджено внесення інформації щодо створених кадрових документів та процедури їх погодження за допомогою Програми ІС-ПРО як додаткового засобу збереження та систематизації інформації».

З врахуванням наведених доказів і встановлених на їх підставі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність ОСОБА_1 на роботі без поважних причин.

Так, колегія судів погоджується із доводами відповідача про те, що підставою для надання відпустки є наказ керівника підприємства, з яким працівник має бути ознайомлений і лише після цього має право відбути у відпустку.

Проте, у даній справі з врахуванням того, що на підприємстві в період військового стану ще на початку повномасштабного вторгнення, за умови відсутності деяких працівників на робочих місцях, дистанційної роботи, відсутності транспортного сполучення між лівим та правим берегом м. Києва, були допущені зміни в документообігу, інформаційному обміні та забезпеченні, взаємодії структурних підрозділів підприємства, керівних органів та працівників ПрАТ «АК «Київводоканал», позивач обґрунтовано розраховував на те, що оскільки його заява була передана до відділу кадрів 14 квітня 2022 року і 15 квітня 202 року в системі ІС-ПРО був зазначений номер відповідного наказу 988-В (ГО) про відпустку ОСОБА_1 як проведений (а.с. 31, т. 1), то відповідна відпустка йому була погоджена до її початку - 25 квітня 2022 року із зазначенням періоду, за який вона надається.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21) зазначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року в справі № 387/326/20 звертав увагу, що принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Під зловживанням правом для сторін трудових відносин, зокрема варто розуміти поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне врахувати релевантну практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «Рисовський проти України» (29979/04) від 20 жовтня 2011 року зазначав, що «державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» заява № 32457/05, пункт 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Тріо проти Хорватії», заява № 35298/04, пункт 67, від 11 червня 2009 року)».

Колегія суддів вважає, що відповідач в даних правовідносинах, видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогули, діяв недобросовісно.

Так, відповідач запровадив на підприємстві програму ІС-ПРО, в якій працювали, зокрема, відділ кадрів та бухгалтерія. Саме після створення в системі наказу як проведеного, бухгалтерія бере до опрацювання цей наказ і проводить відповідні нарахування.

Тобто презюмується, що зазначення статусу наказу в системі як «проведений» можливе лише після дотримання працівниками кадрової служби усіх формальностей, як то візування заяви керівником підприємства, створення і підписання наказу в паперовому вигляді.

За умови військового часу і створення спрощеної системи документообігу між підприємством, структурними підрозділами та працівниками, є логічним і зрозумілим, що працівник, отримавши інформацію із системи ІС-ПРО про проведення наказу мав сподівання, що вся процедура працівниками кадрового підрозділу була дотримана, його заява погоджена і наказ підписаний.

Однак, як вбачається із висновку службового розслідування від 19 травня 2022 року, начальник відділу кадрів ОСОБА_13 в порушення процедури, без наявності резолюції генерального директора про погодження відпустки сформувала наказ в системі ІС-ПРО і він був прийнятий до опрацювання іншими службами.

Отже, із цього можна зробити висновок, що саме внаслідок неналежної організації роботи відділу кадрів стала можливою ситуація, за якої наказ про відпустку позивача був внесений до програми ІС-ПРО і з ним могли ознайомитись всі користувачі системи як із дійсним розпорядчим документом, який видає керівник підприємства в межах своїх повноважень.

При цьому позивач до дати початки відпустки не був повідомлений відповідачем про відмову у наданні частини основної щорічної відпустки терміном 5 календарних днів з 25 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року.

В порушення принципу добросовісності у подальшому відповідач в системі ІС-ПРО змінив статус наказу про відпустку ОСОБА_1 з «проведений» на «проєкт». Проте ця обставина не змінює того, що працівник обґрунтовано розраховував, що наказ про відпустку підписаний керівником підприємства.

ПрАТ «АК «Київводоканал» посилалось на те, що заява про відпустку ОСОБА_1 була передана генеральному директору лише 27 квітня 2022 року, він її не погодив і лише тоді з`ясував, що ОСОБА_1 відсутній на роботі, про що були складені відповідні акти.

Однак, з врахуванням того, що вищевказаний наказ був проведений через систему ІС-ПРО, відповідачу було відомо про те, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці, а тому складання актів про відсутність на роботі позивача не було необхідним. Відповідач, з огляду на встановлені обставини відсутності працівника на роботі, безпідставно визнав таку відсутність прогулом.

З врахуванням військового стану, встановленого на підприємстві порядку обміну документами, допущених недоліків (помилок) працівниками кадрової служби ПрАТ «АК «Київводоканал» при оформленні наказу, у роботодавця були відсутні підстави вважати невихід на роботу позивача з 25 по 29 квітня 2022 року без поважних причин і накладення найсуворішого стягнення у вигляді звільнення з посади.

Також, в продовження своєї недобросовісної поведінки відповідач не надсилав на вимогу ОСОБА_1 , який був призваний на військову службу, на його електронну адресу оскаржувані накази, посилаючись на те, що це не передбачено законодавством. Тим самим роботодавець обмежував права працівника на оскарження його дій.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ПрАТ «АК «Київводоканал» № 173-к від 26 травня 2022 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 за прогули без поважних причин є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «АК «Київводоканал» про визнання протиправними та скасування наказів про відсторонення від роботи, звільнення з роботи та застосування дисциплінарного стягнення не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позивач був звільнений районним судом від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно кількості задоволених позовних вимог немайнового характеру з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 977,20 грн.

Водночас з відповідача слід також стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції, а саме 4 465,80 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367 - 369, 374 , 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати накази приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»:

- № 152-к від 02 травня 2022 року про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ;

- № 173-к від 26 травня 2022 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 за прогули без поважних причин;

- № 116 від 09 червня 2022 року в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді оголошення догани.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 2 977,20 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 4 465,80 грн за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній