Справа № 138/816/24
Провадження № 22-ц/801/1146/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуСправа № 138/816/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., р озглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого 2025 року, ухвалене суддею Київською Т.Б., повне рішення складено 10 березня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 24 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_1 . Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 липня 2014 року у справі №138/1945/14-ц шлюб між батьками був розірваний. У подальшому, рішенням цього ж суду від 16 лютого 2023 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на його утримання, які стягувались за рішенням суду від 28 серпня 2014 року.

З поданих доказів у справі №138/2883/22 вбачається, що ОСОБА_2 з 2020 року і по сьогоднішній день не виконує батьківських обов`язків, прямо нехтує ними, не цікавиться його життям, не вчиняє жодних дій для відновлення з ним спілкування. Він не отримує материнської турботи та не бажає її отримувати у подальшому, оскільки поведінка матері негативно впливає на його життя, з якою він не проживає з 2020 року. З 2020 року він проживає з батьком, знаходиться на його утриманні і батьком має змогу належним чином піклуватися про нього.

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого 2025 року у задоволенні позову відмолено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав не є формальним, а базується на конкретних, підтверджених обставинах та зроблений з урахування безпосередньої думки дитини, фактичної поведінки матері, тривалого її самоусунення від батьківських функцій. Суд першої інстанції без достатнього його аналізу дійшов висновку про його недостатню обґрунтованість. Твердження суду щодо відсутності даних на підтвердження систематичного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Висновок суду з приводу зловживання ним правом на звернення до суду із позовом через можливе отримання його батьком права на відстрочку є необґрунтованим. Судом безпідставно не взято додані до позовної заяви докази, які підтверджують факт ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Судом неправильно застосовано норми статті 164 СК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази дійшов до висновку, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, оскільки не містить посилань на докази, з яких виходив орган опіки та піклування при вирішені даного питання та фактично його було винесено лише на підставі пояснень, наданих позивачем без їх перевірки.

З інших наданих позивачем документів судом не встановлено системності ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а самі по собі встановлені судом факти, що тільки батько спілкується з дитиною, забезпечує її матеріально, приймає участь у його вихованні не може бути підставою для позбавлення матері прав і встановлені судом обставини не свідчать про неможливість змінити поведінку відповідача у кращу сторону і про наявність вини у її діях, враховуючи інформацію із закладу охорони здоров`я щодо її стану здоров`я та того, що хвороба має безперервний перебіг.

Судом також встановлено, що позивач у даній цивільній справі фактично намагається застосувати способи захисту сімейних прав та своїх дитини з метою отримання права на відстрочку його батьком, що дає суду підстави дійти висновку, що позивач використовує приватно-правового інструментарію не за його призначенням.

Таким чином суд першої інстанції вважав, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які були б підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, а відтак дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8 т.1).

Позивач з 15.12.2017 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9 т.1).

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2023 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які стягуються за рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.08.2014, розмір яких змінювався рішеннями Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.12.2014 та від 10.07.2019. Рішення набрало законної сили 21.03.2023 (а.с.10-12 т.1).

Також, вказаним вище судовим рішенням було встановлено, що згідно довідки № 01-24/44 від 10.11.2020 Хмельницької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24, виданої ОСОБА_3 , мати учня ОСОБА_1 . ОСОБА_2 до школи не приходить, навчанням сина не цікавиться з 2020 року по теперішній час. Згідно листа № 01-42/263 від 15.11.2022 Хмельницької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 ОСОБА_1 прибув у 7-А клас Хмельницької СЗШ І-ІІІ ступенів 24.08.2020 на підставі заяви батька ОСОБА_3 .

Аналогічна довідка № 01-24/44 від 10.11.2020 міститься і в матеріалах даної цивільної справи (а.с.12 т.1 - зворотній бік).

Відповідно до довідки Хмельницького політехнічного фахового коледжу національного університету «Львівська політехніка» позивач є студентом групи АТ -231 першого курсу денного відділення. Період навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с.14 т.1 - зворотній бік).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 24 травня 2024 року №1284/01-31, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному висновку зазначено, що було відвідано адресу, вказану як адресу проживання батька з дитиною: АДРЕСА_2 . Проживають без підтверджуючих документів. У квартирі умови для виховання і розвитку дитини створено. У справі є акти, де зазначено, що сусіди підтверджують проживання дитини з батьком за вказаною адресою.

Згідно з інформацією служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 15 квітня 2024 року служба не має можливості надати акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 та з`ясувати її думку щодо заявленого позову, оскільки її за місцем проживання не було.

За повідомленням Хмельницької СЗОШ №24 від 10 листопада 2022 року №01-24/44 мати не цікавилася навчанням сина з 2020 року.

Також у справі є інформація з Хмельницького обласного центру фізичного виховання учнівської молоді від 10 листопада 2022 року №291, що ОСОБА_1 займається в абонементній групі з плавання, витрати сплачує батько.

ОСОБА_3 звернувся до Могилів-Подільського районного відділу поліції із заявою про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 184 КУпАП. Також дід хлопчика і класний керівник надали пояснення, які підтверджують невиконання матір`ю її обов`язків.

Дитина є позивачем у справі. Також дитина свою думку висловила на засіданні комісії 24 квітня 2024 року. ОСОБА_7 сказав, що мати йому не телефонує, не вітає з днями народження, зі святами, не відвідує; не бачив її приблизно з 2020 року, коли 01 жовтня (хлопчик чітко запам`ятав цю дату) мати побила його, поводилася агресивно і вигнала з дому. Ніяких стосунків із ОСОБА_8 не підтримує.

Орган опіки та піклування вважає, що мати свідомо і систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, здоров`я, матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не проявляє батьківської турботи, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо (а.с.86-88 т.1).

ОСОБА_1 , зважаючи на свідоме та тривале нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками щодо нього, звернувся до суду із вказаним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, в тому числі, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України. Частиною першою вказаної норми передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , посилався на те, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо нього є наслідком її свідомої та винної поведінки, оскільки своєю поведінкою та ставленням до нього відповідачка не створила нормальних умов для його розвитку і його виховання, не дбала про його фізичний та духовний розвиток, демонструючи повну пряму байдужість до нього як своїми вчинками, так і бездіяльністю, що у своїй сукупності є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам і не встановив підстав для застосування до відповідачки такого крайнього й виключного способу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносного її сина.

Апеляційний суд, за обставин даної справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності не свідчать про необхідність застосування до матері такого виключного заходу в інтересах дитини.

У ч. 4, 5 ст. 19 СК України зазначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 07 червня 2024 року у справі №740/3478/23 (провадження № 61-5260св24) Верховний Суд вказав про те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Встановлено, що ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2024 року витребувано в органу опіки та піклування Хмельницької міської ради та в органу опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради висновок щодо розв`язання спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31 т.1).

Відповідно до листа заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Слободянюка М. від 08 квітня 2024 року №02-22/728, у зв`язку із відсутністю умов для об`єктивного складання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з`ясування думки матері щодо даного спору та отримання відомостей у результаті обстеження житлово-побутових умов, виконання вимог ухвали суду від 20 березня 2024 року є неможливим (а.с.48 т.1).

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради на виконання вимог суду надав висновок від 24 травня 2024 року №1284/01-31 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина.

Зі змісту висновку слідує, що його було надано на підставі обстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_3 , пояснень ОСОБА_1 , повідомлення Хмельницької СЗОШ №24 від 10 листопада 2022 року №01-24/44, інформації з Хмельницького обласного центру фізичного виховання учнівської молоді від 10 листопада 2022 року №291 та звернення ОСОБА_3 до Могилів-Подільського районного відділу поліції.

Тобто, надаючи висновок про доцільність позбавлення матері позивача батьківських прав орган опіки та піклування виходив лише з документів, наданих йому заявником.

Суд першої інстанції, з огляду на зміст заяви про вчинення адміністративного правопорушення та беручи до уваги неможливість повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи та зважаючи на відсутність в матеріалах справи відомостей про перебування або не перебування відповідача на обліку у психіатра та нарколога, своєю ухвалою від 08 серпня 2024 року витребував з Комунального некомерційного підприємства «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування» та з Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. Акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» інформацію про перебування ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (а.с.129 т.1).

На запит суду Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. Акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» листом від 30 серпня 2024 року повідомило, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні №11 з 26 грудня 2018 року по 04 січня 2019 року діагнозом: «Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг». Даних щодо подальших звернень в закладі немає (а.с.142 т.1).

На запит суду Комунальне некомерційне підприємство «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування» листом від 27 вересня 2024 року повідомило, що ОСОБА_2 перебуває на амбулаторному обліку у лікаря-психіатра. На амбулаторному лікуванні у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.151 т.1).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Суд першої інстанції, зважаючи на діагноз ОСОБА_2 вважав, що вина останньої в умисному ухиленні від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_1 виключає можливість для позбавлення її батьківських прав.

І з таким висновком погоджується апеляційний суд, який в свою чергу не спростований ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Скаржник вважає, що вказані документи не відображають реального психічного стану відповідача на момент розгляду справи.

Разом з тим, з отриманої судом інформації слідує, що в ОСОБА_2 наявний психічний розлад - шизофренія, яка має безперервний перебіг, який, в свою чергу, відзначається зовнішніми проявами хвороби, які протягом тривалого періоду часу залишаються стійкими і вираженими.

Також слідує, що ОСОБА_2 наразі перебуває на амбулаторному обліку у лікаря-психіатра в Комунальному некомерційному підприємстві «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування».

Апеляційний суд виходить з того, що при зверненні до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 приховав від суду інформацію щодо дійсного стану здоров`я своєї матері.

За тієї ситуації, коли ОСОБА_2 не отримує поштову кореспонденцією за зареєстрованим місцем проживання, суд не може у повній мірі перевірити інформацію щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , що викликає об`єктивні сумніви у наявності вини у діях та бездіяльності матері по відношенню до свого неповнолітнього сина.

Інформація про психічне захворювання ОСОБА_2 також не була відома (через ненадання такої) органу опіки та піклування при наданні висновку, що могло суттєво вплинути на питання доцільності позбавлення її батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав - це каральний захід, а не міра соціального захисту, і такий захід не може бути застосований до особи, яка не винна у своїй неспроможності виховувати дитину.

Досліджувати та аналізувати інші доводи апеляційної скарги за таких обставин не має правового значення.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета