справа № 381/5049/24 головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
провадження № 22-ц/824/8092/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Страхом Вадимом Олеговичем на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року адвокат Страх В.О., в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив:

стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) у розмірі 118 072,35 грн, що становить 1% від суми несплачених аліментів, які стягуються на підставі судового наказу по справі №221/3900/20 від 22 червня 2020 року Волноваського районного суду Донецької області, за кожен день прострочення, з 01 січня 2023 року по 01 липня 2024 року.

Посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду. Від подружнього життя мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 22 червня 2020 року у справі №221/3900/20 стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача, на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця. Судовий наказ пред`явлений до Фастівського відділу ДВС.

Відповідач ухилявся від сплати аліментів і як наслідок, має заборгованість в розмірі 118 072,35 грн. за період з 01 січня 2023 року по 01 липня 2024 року.

Загальний розмір неустойки за період з 01 січня 2023 року по 01 липня 2024 року розраховано позивачем на суму 197 548,37 грн.

Однак з врахуванням вимог ст. 196 СК України позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 118 072,35 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Страх Вадим Олегович 17 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у цій справі порушено питання про стягнення пені за період з 01 січня 2023 року по 01 липня 2024 року. В той час як у справі №381/1196/23, на яку послався суд, ОСОБА_1 клопотала про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з червня 2020 року по 01 січня 2023 року, тобто інший період.

Вказує, що відповідно до розрахунку долученого до позову, загальний розмір неустойки за період з 01 січня 2023 року по 01 липня 2024 року станом на 28 жовтня 2024 року складає 197 548,37 грн. Оскільки вимогами ст. 196 СК України обмежено стягнення неустойки до 100% заборгованості, з відповідача має бути стягнуто 118 072,35 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Страхом Вадимом Олеговичем на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований шлюб Фастівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, актовий запис №283, який рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25 серпня 2020 року у справі №221/3901/20 розірвано.

Від подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 13 січня 2017 року Фастівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, актовий запис №16; та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 21 вересня 2018 року Фастівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, актовий запис №299.

22 червня 2020 року у справі №221/3900/20 Волноваським районним судом Донецької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2020 року до досягнення дітьми повноліття, який пред`явлено до Фастівського відділу ДВС, для примусового виконання.

На підставі вказаного судового наказу від 22 червня 2020 року Фастівським відділом ДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження НОМЕР_4.

Відповідно до розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Фастівського ВДВС Дубчак І.О., станом на 09 жовтня 2024 року по виконавчому провадженню НОМЕР_4, ОСОБА_2 має сукупну заборгованість зі сплати аліментів за період з червня 2020 року по червень 2024 року у розмірі 118 072,35 грн.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року у справі №381/1196/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати по аліментах у розмірі 68 590,27 грн. Відповідно до мотивувальної частини рішення, стягнення проведено за період з червня 2020 року по 01 січня 2023 року.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, місцевий суд встановив, що позивач, при здійсненні розрахунку пені (неустойки) припустився помилки у підрахуванні днів прострочення, а отже розрахунок проведений недостовірно, оскільки кількість днів прострочення заборгованості - 517 днів не відповідає тій кількості, що вказано представником позивача - 635 днів. Крім цього, суд перевіривши розрахунок пені за несплату аліментів за зазначений позивачем період з 1 січня 2023 року по 1 липня 2024 року, встановив його невідповідність вимогам чинного законодавства. Суд вважав, що стягнутий заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року розмір пені у 68 590,27 грн, є складовою частиною сукупного розміру заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження, що становить 118 072, 35 гривень. Тому, у даному випадку, позивачем неправильно розраховано розмір пені за зазначений нею період, що свідчить про можливість її подвійного нарахування та стягнення. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок не відповідає обставинам справи, позивачем не залучено до участі у справі відділ державної виконавчої служби з метою необхідності вирішити питання про обов`язки відповідача та висловлення обґрунтованої позиції у частині розрахунку заборгованості за вказаний період, а тому не приймається судом при визначенні розміру пені (неустойки); надані позивачем докази не містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно не пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) саме у визначеному позивачем розмірі.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та не гуртуються на вимогах закону з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей, які проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей надавав нерегулярно, у зв`язку із чим позивачкою за судовим рішенням стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей.

З довідки про наявну заборгованості по сплаті аліментів встановлюється, що відповідач не виконує судове рішення про стягнення з нього аліментів належним чином.

Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банківськими установами відповідач не надав ані суду першої інстанції ані апеляційної.

За таких обставин наявні передбачені ст. 196 СК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки за прострочення сплати аліментів.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Тому розрахунок пені має проводитися за формулою:

p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Також застосовними до правовідносин, які виникли у цій справі, є висновки Верховного Суду у постанові від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21. Касаційний суд конкретизував попередні висновки щодо порядку здійснення розрахунку та стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів наступним:

- при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

- розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

- при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Оглянувши розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з червня 2020 року по червень 2024 року, складений державним виконавцем, апеляційний суд встановив, що, дійсно, у заявлений у цій справі до стягнення період (з січня 2023 року по червень 2024 року включно) ОСОБА_2 мав переплату за аліментами у вересні, жовтні листопаді, грудні 2023 року та у січні, березні 2024 року.

Проте, як зазначено вище з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, такі переплати зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередніх місяцях (починаючи з першого місяця її виникнення - червня 2020 року).

Сукупний розмір належних до сплати ОСОБА_2 аліментів станом на 31 грудня 2022 року становив 131 677,61 грн. У зв`язку з цим, він вважається таким, що погасив цю заборгованість у червні 2024 року.

Залишок зі сплачених у червні аліментів (9 075,65 грн) та усі подальші сплати погашають заборгованість, яка виникла з 01 січня 2023 року і так далі до повного її погашення.

Також позивачка у позовній заяві посилалася на те, що розрахунок неустойки нею розраховано за аліментними платежами за період з січня 2023 року по 30 червня 2024 року, але станом на 28 жовтня 2024 року (дату звернення до суду з позовом у цій справі). В той же час, базою для здійснення розрахунку за пенею є відомості з розрахунку державного виконавця по заборгованості за аліментами. Наданий позивачем розрахунок державного виконавця складений по червень 2024 року включно та не містить інформації про сплату/ несплату ОСОБА_2 аліментів у період з липня по жовтень 2024 року, що впливає на порядок розрахунку пені.

У зв`язку з цим, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо невідповідності практиці Верховного Суду та законодавству наданого позивачкою розрахунку пені по аліментам.

Проте, у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

У цій справі суд першої інстанції не виконав процесуальний обов`язок щодо здійснення розрахунку пені, а переклав його на позивача.

Крім того, зазначаючи про залучення до участі у справі відділу державної виконавчої служби з метою необхідності вирішити питання про обов`язки відповідача та висловлення обґрунтованої позиції у частині розрахунку заборгованості за вказаний період, суд послався на нерелевантну практику Верховного Суду (предмет розгляду у справі №711/3591/21 - зняття арешту з майна).

За встановлених обставин, апеляційний суд здійснює розрахунок пені самостійно, врахувавши практику Верховного Суду щодо зарахування часткової сплати ОСОБА_2 аліментів у період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2024 року та станом на 30 червня 2024 року.

Розрахунок пені за 2023 рік:

січень (11679,60 /100%*1%*120 днів) + (2603,95/100%*1%*30 днів) = 14 796,71 грн.;

лютий (14990016 /100%*1%*122 дні) + (7130,88/100%*1%*31 день) = 20 498,57 грн.;

березень (15217,27 /100%*1%*122 дні) + (9501,86/100%*1%*31 день) = 21 510,65 грн.;

квітень (16842,31 /100%*1%*123 дні) + (9048,86/100%*1%*30 днів) = 23 430,70 грн.;

травень (16957,10 /100%*1%*122 дні) + (11691,07/100%*1%*31 день) = 24 311,89 грн.;

червень (16957,10 /100%*1%*123 дні) + (9907,14/100%*1%*30 дні) = 23 829,37 грн.;

липень (13811,46 /100%*1%*122 дні) + (10738,23/100%*1%*31 день) + (5827,81/100%*1%*31 день) + (157,72/100%*1%*29 днів) = 23 675,51 грн.;

серпень (16957,10 /100%*1%*182 дні) + (10368,99/100%*1%*122 дні) = 51549,58 грн.;

вересень 16307,00/100%*1%*274 дні = 44 681,18 грн.;

жовтень 13496,89/100%*1%*243 дні = 32 797,44 грн.;

листопад 17670,12/100%*1%*213 днів = 37 637,36 грн.;

грудень 12238,64/100%*1%*182 дні = 22 274,32 грн.;

та за 6 місяців 2024 року:

січень 4629,82/100%*1%*151 день = 6 991,03 грн.;

лютий 6 056,23/100%*1%*122 дні = 7 388,60 грн.;

березень 6056,23/100%*1%*91 день = 5 511,17 грн.;

квітень 11585,69/100%*1%*61 день = 7 067,27 грн.;

травень 11585,70/100%*1%*30 днів = 3 475,71 грн.;

червень 11585,70/100%*1%*0 днів = 0 грн.

Таким чином, сукупний розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів у період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2024 року становить 371 427,06 грн.

Апеляційний суд вище зазначав, що розмір неустойки ч. 1 ст. 196 СК України обмежується 100 % сукупного розміру заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем, у період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2024 року ОСОБА_2 мав сплатити 234 624,07 грн, з них фактично сплатив 113 043,11 грн на погашення цієї заборгованості. Отже, 100% заборгованості сукупного розміру заборгованості ОСОБА_2 з 01 січня 2023 року по 30 червня 2024 року становить 121 580,96 коп.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд при вирішенні спору обмежений розміром заявлених позивачкою вимог, у зв`язку з чим з ОСОБА_2 належить стягнути на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2024 року в розмірі 118 072,35 грн.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону, з ОСОБА_2 в дохід держави необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн. та за подання апеляційної скарги - 1 816,80 грн, а всього 3 028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Страхом Вадимом Олеговичем - задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2023 року по червень 2024 року в розмірі 118 072 (сто вісімнадцять тисяч сімдесят дві гривні) 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн та за подання апеляційної скарги - 1 816,80 грн, а всього 3 028 (три тисячі двадцять вісім гривень) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова