ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 710/338/24
Провадження № 22-ц/821/615/25
категорія: 302070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Фетісової Т. Л.,

секретаря Кофанової А. О,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Відродження»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Відродження» - адвоката Салія Сергія Антоновича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Відродження» про визнання відсутнім іншого речового права (права оренди), у складі: головуючого судді Щербак О. В., повний текст рішення складено 21.01.2025,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :026001:0283, площею 2,0549 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Скотарівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Починаючи з 18.10.2016 відповідач використовував належну їй земельну ділянку на підставі укладеного між ними Договору оренди землі № 153 зі строком дії на 7 років. Отже, 18.10.2023 строк дії договору закінчився.

Оскільки відповідач після закінчення строку дії договору не здійснював жодних дій щодо повернення їй земельної ділянки, 19.01.2024 вона звернулась до відповідача із письмовою заявою № 44 на повернення земельної ділянки.

Зазначає, що за декілька тижнів її запросили до відповідача, де повідомили, що дію договору продовжено, відповідно до додаткової угоди до договору, виданої 17.09.2021, і на підтвердження надали копію витягу № 319506176 від 03.01.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Втім позивач зазначає, що вона не укладала та не підписувала із відповідачем додаткової угоди від 17.09.2021 до договору оренди, оскільки не мала волевиявлення продовжувати дію договору.

04.04.2024 позивачем подано заяву про зміну предмету позову, де зазначала, що у відповідача відсутнє право оренди належної їй земельної ділянки та остаточно просила визнати відсутнім інше речове право (право оренди) земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0283 зареєстроване за Сільськогосподарським приватно-орендним підприємством «Відродження», ідентифікаційний номер 30709466, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.10.2016 за номером 17112714.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 16 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано відсутнім інше речове право (право оренди) земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0283, зареєстроване за СПОП «Відродження».

Стягнуто з СПОП «Відродження» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не виконуючи ухвалу суду про витребування доказів, наявну у розпорядженні відповідача станом на час отримання ухвали суду від 12.03.2024, та у подальшому надання оригіналу спірної додаткової угоди до заяви у поліцію, таким чином приховуючи доказ від суду, що перешкоджало розгляду справи, не наведення та не надання доказів про перешкоди у подальшому на вимогу суду надати оригінал додаткової угоди, відповідач діяв явно недобросовісно.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткова угода від 17 вересня 2021 року до договору оренди землі № 153 від 18 жовтня 2016 року не підписувалась позивачем, відповідно сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а отже така додаткова угода є неукладеною.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не підписувала додаткову угоду від 17.09.2021 до вказаного договору оренди землі, якою збільшено строк дії договору - 17 років, отже строк дії договору оренди землі № 153 від 18.10.2016 не продовжений та припинився 18.10.2023, тому у відповідача після цієї дати відсутнє право оренди земельної ділянки, належної позивачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача СПОП «Відродження» - адвокат Салій С. А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 січня 2025 року. У задоволенні позову ОСОБА_1 до СПОП «Відродження» про визнання відсутнім іншого речового права (права оренди) відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відкриваючи провадження у справі та приймаючи до розгляду заяву про зміну предмета позову, суд не врахував, що позивачем в порушення вимог ст. 175 ЦПК України, не вірно було зазначено адресу відповідача.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ухилився від надання оригіналу додаткової угоди та критично оцінив доводи представника відповідача про те, що оригінал спірної додаткової угоди наразі відсутній у відповідача та він не може його надати, оскільки такий перебуває у відділенні поліції.

Вважає, що в даному випадку ні у позивача так і у суду не було перешкод у витребуванні додаткової угоди саме з Відділку поліції № 2 Звенигородського РУП ГУ НП в Черкаській області, а матеріали цивільної справи не містять достатніх доказів для задоволення заявлених позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 143924210 від 05.11.2018, вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0283, площею 2,0549 га, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЧР 045162, виданого 20.11.2003; номер запису про право власності 7052258 від 19.09.2014 ( т. 1 а.с. 13-14).

Відповідно до договору оренди землі № 159 від 18.10.2016, укладеного між ОСОБА_1 та СПОП «Відродження», орендодавець надала, а орендар прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0283, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка, яка знаходиться на території Скотарівської сільської ради Шполянського району Черкаської області. Договір укладено строком на 7 років (т.1 а.с. 15-18).

19.01.2024 ОСОБА_1 подала до СПОП «Відродження» заяву, в якій просила видати їй її земельний пай, так як строк договору оренди землі закінчився (т.1 а.с. 19).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 319506176 від 03.01.2023 та № 366857958 від 22.02.2024 є відомості про наявність додаткової угоди 17.09.2021, укладеної між СПОП «Відродження» та ОСОБА_1 про продовженні дії договору оренди землі № 153 від 18.10.2016 (т.1 а.с. 20-22)

На виконання ухвали суду від 12.03.2024, Звенигородська районна військова адміністрація надала завірені копії документів реєстраційної справи № 257, сформовані під час державної реєстрації речового права 03.01.2023 на підставі додаткової угоди б/н від 17.09.2021 до договору оренди землі № 153 від 18.10.2016.

У матеріалах копії реєстраційної справи наявні, зокрема заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень представника СПОП «Відродження» Антонова Ю. М. від 28.12.2022, додаткові відмітки: внесення змін до запису про інше речове право № 17112714 (т.1 а.с. 49).

Відповідно до наявної в матеріалах реєстраційної справи копії угоди від 17.09.2021 до договору оренди № 153 від 18.10.2016, між ОСОБА_1 та СПОП «Відродження», строк дії договору № 153 від 18.10.2016 продовжено до 2033 року (т.1 а.с. 59).

Згідно з рішенням державного реєстратора Іллюка А. С. від 03.01.2023 внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про строк дії договору оренди землі № 153 від 18.10.2016 на підставі додаткової угоди від 17.09.2021 до 2033 року (інформаційна довідка № 319506176 від 03.01.2023) (т.1 а.с. 57).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Також під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22)).

Такі висновки апеляційного суду кореспондуються із правовими висновками, що містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаноїпалати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22.

Так, ОСОБА_1 , змінивши предмет позову, просила суд визнати відсутнім інше речове права (права оренди) відповідача, що є належним способом захисту порушеного права та вірно встановлено судом першої інстанції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 наголошувала, що не підписувала додаткову угоду до договору оренди землі № 153 від 18 жовтня 2016 року та її не виконувала.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

У ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про оренду землі»).

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У постанові від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку з цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абз. 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним на підставі вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.

За правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до п. 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Пунктом 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, встановлено, що, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи норму ст. 109 ЦПК України Верховний Суд, у постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 761/33483/21 дійшов висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі, зокрема у наданні необхідних документів, без яких неможливо провести експертизу. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке має істотне значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 заперечувала факт підписання та наявності у неї оригіналу додаткеової угоди від 17 вересня 2021 року до договору оренди землі № 153 від 18 жовтня 2016 року, а також врахував ухилення відповідача від надання на вимогу суду оригіналів вказаної додаткової угоди від 17 вересня 2021 року, що унеможливило проведення судової почеркознавчої експертизи.

Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача про відсутність її волевиявлення на укладання оспорюваної додаткової угоди від 17 вересня 2021 року слід вважати доведеними.

Судом встановлено, що ухвалою про відкриття провадження у справі від 12 березня 2024 року суд витребував у відповідача оригінал оскаржуваної додаткової угоди.

Відповідач СПОП «Відродження» має електронний кабінет за кодом , а тому доводи скаржника щодо не отримання ухвали про відкриття провадження, витребування доказів та інших процесуальних документів у справі не заслуговують на увагу.

Отримавши копію ухвали суду 14.03.2024 в електронному виді та у паперовому виді 22.03.2024, відповідач не виконав вимоги ухвали суду та не надав а ні доказ, а ні пояснення протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали щодо неможливості його надання. У зв`язку із чим судом 30.04.2024 направлено роз`яснення щодо необхідності виконання вимог ухвали суду.

28.05.2024 адвокат Новіков М. В. подав заяву, у якій зазначив, що на виконання ухвали суду від 12.03.2024 повідомляє, що СПОП «Відродження» не має можливості надати суду оригінал додаткової угоди серія та номер б/н до договору оренди землі № 153 від 18.10.2016, виданої 17.09.2021, так як вказаний документ знаходиться у Відділку поліції № 2 Звенигородського РУП ГУ НП в Черкаській області.

До вказаної заяви долучив заяву про вчинення кримінального правопорушення за підписом директора СПОП « Відродження» на адресу ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 24.05.2024, в додатках якої зазначений зокрема: оригінал додаткової угоди від 17 вересня 2021 року до договору оренди землі № 153 від 18 жовтня 2016 року.

Тобто, отримавши копію ухвали суду від 12.03.2024 та 23.05.2024 лист-роз`яснення щодо необхідності виконання ухвали суду у строк до 29.05.2029, відповідач СПОП «Відпродження» долучило оригінал витребуваного доказу до заяви про вчинення кримінального правопорушення, поданої до відділення поліції 24.05.2024, тобто значно пізніше постановлення та отримання ухвали суду від 12.03.2024. При цьому в заяві про вчинення злочину зазначено, що СПОП «Відродження» вважає, що додаткову угоду від 17 вересня 2021 року до договору оренди землі № 153 від 18 жовтня 2016 могла підписати інша особа, у зв`язку з чим надає оригінал вказаної угоди для проведення почеркознавчої експертизи.

Даних щодо результатів розгляду поданої до поліції заяви СПОП «Відродження» не надало ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Крім того, в ухвалі Шполянського районного суду Черкаської області від 03.07.2024 про призначення судової почеркознавчої експертизи, суд зобов`язав відповідача надати експерту оригінал додаткової угоди від 17.09.2021 до договору від 18.10.2016 та роз`яснив положення ч. 1 ст. 109 ЦПК України.

В ухвалі Шполянського районного суду Черкаської області від 09.09.2024 після поновлення провадження у справі, з метою розгляду клопотання експерта про надання оригіналу додаткової угоди, судом повторно зобов`язано відповідача надати оригінал додаткової угоди та роз`яснено положення ч. 1 ст. 109 ЦПК України.

Проте експертиза не була проведена у зв`язку з відсутністю оригіналу оскаржуваної додаткової угоди, яку суд зобов`язав надати відповідача по справі СПОП «Відродження».

Отже, позивач заявляла клопотання про призначення експертизи й витребування оригіналу оспорюваного договору, подавала експериментальні зразки підпису, копії документів на паперових носіях, вчиняла процесуальні дії з метою встановлення обставин непідписання нею оспорюваного договору.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав оригіналу додаткової угоди, а у матеріалах справи наявні лише її копія, на підставі якої неможливо провести судову почеркознавчу експертизу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач ухилився від надання оригіналу договору та критичною оцінкою доводів представника відповідача про те, що оригінал спірної додаткової угоди наразі відсутній у відповідача та він не може його надати, оскільки такий перебуває у відділенні поліції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач мав об`єктивну можливість передбачати необхідність подання оригіналу спірної додаткової угоди для підтвердження заперечень на позов.

При вирішенні спору судом першої інстанції належним чином оцінено процесуальну поведінку позивача й відповідача, інтереси якого у суді представляв його представник адвокат Новіков М. В. В суді апеляційної інстанції, подаючи апеляційну скаргу, СПОП «Відродження» представляє також адвокат Салій С. А., проте доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції скаржником не наведено.

Відповідно до договору оренди землі № 153 від 18.10.2016, укладеного між ОСОБА_1 та СПОП «Відродження», його строк становить 7 років та його дія припиняється, зокрема у разі закінчення строку, на який його було укладено (за умови відсутності пролонгації договору). Позивач 19.01.2024 направила орендарю лист, відповідно якого повідомила про небажання продовжувати дію договору. Отже строк його дії закінчився 18.10.2023.

Враховуючи, що судом встановлений факт не підписання Кравченко М. М. додаткової угоди від 17.09.2021, строк дії договору оренди землі № 153 від 18.10.2016 не продовжений та припинився 18.10.2023, тому у відповідача після цієї дати відсутнє право оренди земельної ділянки, належної позивачу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та ухвали суду скаржником не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Відродження» адвоката Салія Сергія Антоновича залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

Т. Л. Фетісова