Справа № 524/7289/24
Провадження № 2/536/311/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

позивача ОСОБА_1 та його представника за угодою адвоката Копичка С.І.

відповідачки ОСОБА_2 та її представника за угодою адвоката Шудрі В.І.

представника третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району за довіреністю

Нежеренко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав посилаючись, що з 19 грудня 2014 року по 24 травня 2016 року він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним та знаходиться на його утриманні і вихованні. Відповідачка з грудня 2015 року з дитиною не спілкується, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу і всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з її боку, не сплачує аліментів на утримання сина та має заборгованість в розмірі 161 355 грн 30 коп тобто, втратила до дитини будь-який інтерес.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї судові витрати.

У відзиві на позовну заяву, наданому представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Шудрею В.І. відповідачка позов не визнала посилаючись, що від спілкування та виховання дитини вона не ухилялася, спілкується з дитиною, коли цьому не перешкоджає позивач, має малолітнього сина, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, тому час на спілкування з сином ОСОБА_4 в неї обмежений, кошти на утримання дитини сплачувала добровільно, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від неї причин та не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Копичко С.І. в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, про підстави та обставини якого пояснили так, як це викладено в заяві. Позивач вказує, що рішенням суду про розірвання шлюбу у 2016 році місце проживання дитини було визначено з ним та відповідачка у 2017 році зверталася до органу опіки та піклування для визначення їй способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та їй було встановлено графік побачень з дитиною в його присутності, вона приходила до дитини кілька разів, але з сином не спілкувалася, весь час проводила в телефоні, коли дитині виповнилося 3 роки, більше не приходила, бажання побачити сина не виявляла, участі в житті дитини не приймає, не провідує, втратила до дитини будь-який інтерес, не сплачує аліменти на його утримання, має заборгованість зі сплати аліментів і з цього приводу він звертався до правоохоронних органів.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Шудря В.І. в судовому засіданні позов не визнали з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. ОСОБА_2 пояснила, що при розлученні з позивачем місце проживання дитини було визначено з батьком в зв`язку з тим, що в неї було відсутнє житло та робота, позивач чинив їй перешкоди у спілкуванні з сином, вона зверталася до органу опіки та піклування, де було встановлено графік побачень з дитиною в його присутності, вона спілкувалася з сином в присутності батька, що перешкоджало їй повноцінно проводити час з дитиною, а іншого позивач не дозволяв і вона перестала приходити до сина. Бажає спілкуватися з сином, відновити з ним відносини, коли її малолітній син піде до дитсадка і в неї буде час для цього. Коштів для сплати аліментів не має, бо перебуває в декретній відпустці, платила поки працювала.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району за довіреністю Нежеренко С.В. в судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 07.02.2025 розглядалося питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де були присутні обоє батьків. Батько дитини ОСОБА_1 повідомив, що починаючи з 01.12.2015 хлопчик проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні та вихованні, мати дитини не спілкується з дитиною, не сплачує аліментів на його утримання та має заборгованість по аліментах, не цікавиться його життям та здоров`ям на протязі 9 років та втратила зв`язок з дитиною. Мати ОСОБА_2 виявила бажання спілкуватися з дитиною, тому в інтересах дитини було прийнято рішення про недоцільність позбавлення її батьківських прав, про що складно висновок, який вона підтримує.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх уповноважених представників, представника третьої особи дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та неналежне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

В відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також матеріально утримувати до досягнення нею повноліття.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (ч.1 ст.164 СК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Установлено, що сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 163.

Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та навчається в 4А класі Кременчуцької гімназії №31 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Згідно акту обстеження умов проживання від 20.06.2024, затвердженого начальником служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, для дитини створені належні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку.

Відповідно до довідки-інформації Кременчуцької гімназії №31 від 26.12.2023 та від 02.07.2024 №01-20/270, ОСОБА_3 навчається в гімназії з 1 класу, за час навчання його вихованням займався батько, ОСОБА_1 , який подав заяву на зарахування сина до навчального закладу, відвідував всі батьківські збори, щодня приводив до гімназії і забирав сина по закінченню занять, постійно цікавиться успіхами дитини у класного керівника. Мати жодного разу до гімназії не приходила, навчанням сина не цікавилася, з вчителями не спілкувалася, батьківські збори не відвідувала.

Згідно судового наказу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2018 року з відповідачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? ч. з усіх видів її заробітку.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 16.04.2025, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 197 235 грн 30 коп, остання сума на погашення заборгованості внесена в жовтні 2021 року в розмірі 187 грн 50 коп.

Отже, відповідачка ОСОБА_2 з дитиною не проживає, не спілкується, не цікавиться її життям, здоров`ям на протязі тривалого часу 9 років, матеріально не утримує, виявляючи тим самим свою байдужість до її долі, участі у вихованні не приймає, що протирічить ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що вихованням та утриманням дитини займається батько, матір хлопчика вони протягом останніх 9 років жодного разу не бачили і в житті дитини вона відсутня, хлопчик її не знає.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 в присутності педагога ОСОБА_7 пояснив, що проживає з татом ОСОБА_8 , братиком, сестричкою та мамою ОСОБА_9 . Тато йому сказав, що в нього є мама ОСОБА_10 , яка їх покинула, він її не пам`ятає.

Педагог ОСОБА_7 вказала, що хлопчик висловлював свою думку про факти, які він розуміє без примусу, в силу свого віку та розвитку. Крім цього зазначила, що є класним керівником ОСОБА_11 , який навчається в гімназії з першого класу, до школи його привів батько, опікувалися хлопчиком батько та бабуся, матері вона не бачила, зі слів батька мати з ними не проживає. В січні 2025 року до гімназії приходила ОСОБА_12 , яка представилась матір`ю ОСОБА_13 та питала, чи потрібна якась допомога школі. На її пропозицію поспілкуватись з дитиною відмовилась, сказала іншим разом.

З огляду на викладене, оцінюючи всі докази в сукупності, дотримуючись балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, з метою забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б їй виконувати свої батьківські обов`язки не встановлено.

Суд вважає, що досить тривала бездіяльність матері, а саме понад 9 років привела до розриву зв`язків між нею та її сином і таким чином, сприяє позбавленню її батьківських прав, тому є обґрунтованим застосування до відповідачки крайньої міри втручання у право матері на повагу до сімейного життя та превалювання інтересів дитини над інтересами матері.

Сам факт заперечення відповідачки проти позову не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідачка ОСОБА_2 не надала доказів, що вона вживала заходи для відновлення стосунків з сином, якщо вважала що відсутність спілкування з дитиною сталася через неприязні стосунки з позивачем. Відповідачка не зверталася до органу опіки та піклування з відповідними заявами щодо неможливості спілкування з сином чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, якщо вважала, що їй чиняться такі перешкоди, тобто фактично мати самоусунулася (ухилилася) від виховання сина, не піклувалася про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляє відповідачку можливості підставно заперечувати проти задоволення позову.

Суд критично оцінює Висновок Органу опіки і піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 10 квітня 2025 року № 915 про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 так як він є недостатньо обґрунтованим, має рекомендаційний характер, в ньому не враховані всі обставини, думку дитини, який матері не знає, суперечить інтересам дитини, а тому відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд не приймає його до уваги при прийнятті рішення.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини .

Частинами 5, 6 ст.19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами.

Крім цього суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З огляду на викладене, суд позов задовольняє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволено, в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп, що підтверджено документально.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 268, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.170 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району про позбавлення батьківських прав.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 ( одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Копію рішення негайно вручити учасникам справи, які були присутні в судовому засіданні.

СуддяС. М. Клименко