Справа № 953/5410/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2025 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В. перевірив подання Головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислава Вадимовича, боржник: ОСОБА_1 , стягував: Київськиа об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець звернувся до суду з поданням, в якому просить визначити 1/2 частку в праві власності боржника ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з іншими особами.

Подання мотивовано тим, що в межах виконавчого провадження № 55517410 державним виконавцем здійснюється примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа № 820/2859/16, виданого 07.12.2017 Харківським окружним адміністративним судом про стягнення із ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 2 955 253,00 грн. Під час вчинення виконавчих дій не виявлено коштів або нерухомого майна, на яке може бути звернено стягнення, а тому наявні підстави для визначення частки боржника у спільній власності (квартирі). Посилається на положення пункту 1 частини першої статті 10, частини п`яту, шосту статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" та статтю 443 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 справу передано для розгляду судді Вітюку Р.В.

Суд, дослідивши подання та додані до нього матеріали, дійшов висновку, що воно не підлягає прийняттю до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Розділ VI ЦПК України урегульовує процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з частиною першою статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Отже, зі змісту наведених положень вбачається, що положення ЦПК України регулюють розгляд спорів щодо цивільних справ і процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень саме у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Положеннями частини другої статті 446 ЦПК України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

При цьому суд зазначає, що до терміну "інших органів (посадових осіб)", який вживається в розділі VI ЦПК України, не відносять рішення судів інших юрисдикцій (адміністративної господарської). До таких органів законодавець відносить інші органи, які уповноважені видавати виконавчі документи і на підставі яких провадиться примусове виконання, які передбачені статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, нотаріуси (виконавчі написи) (п. 3 частини першої), комісії по трудових спорах (посвідчення) (п. 4 частини першої) тощо.

З подання державного виконавця вбачається, що в межах виконавчого провадження № 55517410 здійснюється примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа № 820/2859/16, виданого 07.12.2017 Харківським окружним адміністративним судом.

Тобто виконавчий документ, який перебуває на виконанні видав судом в межах адміністративної юрисдикції (Харківським окружним адміністративним судом).

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначено у КАС України (стаття 1 КАС України).

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах урегульовано розділом ІV КАС України, який визначає способи та засоби виконання судових рішень в адміністративних справах.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що законодавець урегулював у процесуальних кодексах ЦПК України і КАС України порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних та адміністративних справах, відповідно з конкретним переліком заходів та інструментів для учасників справи для реалізації конкретного судового рішення.

При цьому, як нормами ЦПК України, так і КАС України передбачено, що вказані кодекси регулюють питання розгляду справі, у тому числі виконання судового рішення, у відповідних категоріях (юрисдикціях) справ цивільній та адміністративній, відповідно. Можливість застосування інструментарію виконання судового рішення одного з кодексів до правовідносин, що склались в межах розгляду справи в межах іншої юрисдикції, як і можливість звернення з процесуальним питанням (поданням) про виконання судового, ухваленого в межах однієї юрисдикцій (КАС України) за правилами іншої (ЦПК України), законодавець не передбачив.

Суд зазначає, що принцип судового контролю виконання судового рішення передбачає його реалізацію (контроль) судом, який ухвалив відповідне рішення, що знайшло своє відображення у статті 129-1 Конституції України, які деталізовано у процесуальних кодексах (частина перша статті 447 ЦПК України, частина перша статті 381-1 КАС України, частина перша статті 339 ГПК України).

Суд вважає безпідставним посилання заявника на положення пункту 1 частини першої статті 10, частини п`яту, шосту статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки вказаними положеннями не передбачено можливість визначення частки боржника у майні, яке є спільною власністю, а лише передбачено можливість звернення стягнення на майно, яким він спільно володіє з іншими особами. Відповідно таке звернення, з урахуванням конкретних обставин (безспірності розміру частки, визначення конкретного розміру) може відбуватися виконавцем у порядку, передбаченому наведеними нормами Закону України "Про виконавче провадження". Водночас можливість визначення розміру частки у процесі виконання судового рішення урегульовано відповідними нормами процесуального права, які у цій справі не можуть бути застосовані.

За таких обставин, суд зазначає, що оскільки виконавець фактично звертається з процесуальним питанням, яке стосується виконання рішення адміністративного суду (виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 № 820/2859/16), то таке питання підлягає вирішенню саме в адміністративному проваджені, в межах справи, за якою видано виконавчий документ, що узгоджується зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 1, розділом ІV КАС України, відповідно, подання не підлягає прийняттю до розгляду за правилами розділу VI ЦПК України.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Отже, подання державного виконавця щодо процесуального питання з виконання рішення адміністративного суду (виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 № 820/2859/16) не підлягає прийняттю до розгляду, а тому у його прийнятті слід відмовити. Щодо процесуального наслідку неправильного визначення підсудності під час виконання судового рішення суд враховує сталу позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 29.05.2019 у справі № 760/14437/18, від 05.12.2018 у справі № 279/2369/17 (відмова у відкритті провадження).

Керуючись ст. 1, 2, 353 355, 443, 446 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити головному державному виконавцю Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роману Владиславу Вадимовичу, боржник: ОСОБА_1 , стягував: Київська об`єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами у відкритті провадження за поданням про визначення частки майна боржника.

2. Роз`яснити головному державному виконавцю Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роману Владиславу Вадимовичу, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах підлягають розгляду в адміністративному суді (щодо виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 № 820/2859/16 в Харківському окружному адміністративному суді).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ВІТЮК