ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 червня 2025 року

м. Харків

справа № 644/1574/23

провадження № 22-ц/818/1489/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Національної гвардії України, за апеляційною скаргою Військової Частини НОМЕР_1 , в особі представника ОСОБА_16, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 року, ухвалене суддею Бугера О.В., -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Національної гвардії України.

В обгрунтування заяви зазначає, що вона є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вона є одинокою матір`ю, виховує синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , одружена не була, записи про народження дітей були вчинені відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України. Сама виховує та утримує дітей, отримує державну соціальну допомогу як одинока малозабезпечена мати. Певну допомогу в утримання дітей надавали батьки. Її мати ОСОБА_4 надає допомогу у догляді за онуками. Батько, надавав за життя суттєву матеріальну допомогу в утриманні дітей, передавав грошові кошти, придбавав продукти харчування, надавав допомогу у придбанні ліків для ОСОБА_7 , який є особою з інвалідністю. Часто проводив час з онуками, брав їх з собою додому. Після початку військової агресії був призваний на військову службу, та під час виконання бойового завдання отримав поранення, внаслідок якого помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. І.І.Мечникова. ОСОБА_4 була сповіщена про смерть ОСОБА_5 . З урахуванням вимог ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлення факту перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_5 необхідно для реалізації права на отримання ними одноразової грошової допомоги через загибель військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особами, що перебували на утримання загиблого.

Просить суд встановити факт перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на утриманні діда ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні - задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні діда ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено факт перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні діда ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі Військова Частина НОМЕР_1 , в особі представника ОСОБА_16., просить рішення суду першої інстанції скасувати, заяву залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що встановлення даного факту направлене на отримання в майбутньому права на виплату частки від одноразової грошової допомоги, що безпосередньо впливатиме на права інших осіб, то в такому разі право заявника протиставляється праву інших осіб, що свідчить про спір про право.

Вказує, що військовою частиною заперечується встановлення даного факту, що також свідчить про існування спору про право.

Звертає увагу на те, що утриманцями вважаються члени сім?ї, які маються право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов?язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Таким чином, заявнику з метою підтвердження наявності у неповнолітніх дітей права на одержання одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 слід доводити факт наявності у них права на пенсію у разі втрати годувальника, а не перебування на утриманні.

Також, в апеляційній скарзі містяться заперечення на ухвалу від 26 листопада 2024 року щодо відмови у залишенні заяви без розгляду. Вказує, що суд не дослідив питання існування спору про право та в якому провадження має вирішуватись спірне питання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_8 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що спір про право між нею та військовою частиною № НОМЕР_1 на отримання одноразової грошової допомоги відсутній, оскільки остання не є суб?єктом отримання такої соціальної допомоги.

Факт перебування її малолітніх дітей на утриманні діда ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків, які були допитані в суді першої інстанції.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт перебування малолітніх дітей (онуків) на утриманні загиблого ОСОБА_5 . Допомога, яка надавалась онукам була постійним та основним джерелом засобів до існування з урахуванням розміру допомоги та розміру соціальної допомоги заявниці.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання Реєстру територіальної громади м. Харкова від 19 січня 2021 року ОСОБА_1 з 06 лютого 2012 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є матір?ю двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 та копіями довідок з Реєстру територіальної громади м. Харкова.

При реєстрації народження дітей, дані про батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , в актовий запис про народження внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру актових записів цивільного стану громадян про народження.

ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, заявниці призначено державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю до 18 років, що підтверджується копією посвідчення.

Як свідчать матеріали справи, згідно відповіді Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 03 квітня 2023 року №10-29/1410/4-02/23 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні, як отримувач допомоги одиноким матеріям на дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Період отримання допомоги з 01 червня 2012 року по 30 листопада 2012 року, з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року, з 01 вересня 2016 року до 31 серпня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року. Станом на 01 квітня 2023 року розмір допомоги складає 3773,92грн.

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України від 03 квітня 2023 року №5005/5/20-40-12-03-09 про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходу за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2022 року ОСОБА_1 за період 2019 - 2020 року доходів не мала, протягом 2021 році отримала дохід у вигляді соціальних виплат з відповідних бюджетів на загальну суму 37920,10грн, в 2022 році отримала дохід у вигляді соціальних виплат з відповідних бюджетів на загальну суму 36984,97грн.

Як вбачається із копії паспорту ОСОБА_5 , останній народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м. Харкові, до 27 серпня 2003 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з 26 вересня 2007 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 . Містять дані про реєстрацію 28 вересня 1991 року шлюбу із ОСОБА_11 , та дані про дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За довідкою Реєстру територіальної громади м. Харкова за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_5 був зареєстрований один.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 53 років, про шо 20 лютого 2023 року зроблено актовий запис про смерть №2134.

Як вбачається із довідки про причину смерті від 13 лютого 2023 року причина смерті ОСОБА_5 поліорганна недостатність, ушкодження внаслідок військових дій.

Сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 08 березня 2023 року за №105/МПЗ було направлено на адресу ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За даними ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12 квітня 2023 року ОСОБА_5 проходив військову службу у Національній гвардії України. До ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявами про отримання одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_5 ніхто не звертався, ОСОБА_1 із заявою про отримання одноразової допомоги також не зверталась.

За даними ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України с від 31 травня 2023 року №40/17/12-4204 сержант ОСОБА_5 , дійсно перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 02 грудня 2022 року по 13 лютого 2023 року. Станом на 31 травня 2023 року заяв про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 не надходило. Рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається Комісією Головного управління Національної гвардії України та у разі прийнятого рішення про її призначення Головне управління Національної гвардії України здійснює переказ коштів на реєстраційний рахунок військової частини, яка в подальшому перераховує суму одноразової грошової допомоги одержувачу.

Згідно відповіді Національної гвардії України ГУ МВС України від 02 червня 2023 року №27/12/3-5970/12 сержант ОСОБА_5 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та був виключений зі списків особового складу військової частини у зв?язку із загибеллю, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок вибухової травми.

За даними Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 17.10.20204 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_1 , відкрито спадкову справу, інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось, заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Національної гвардії України.

Заявник посилалася на те, що встановлення вказаного факту їй необхідно для реалізації права на отримання ними одноразової грошової допомоги через загибель військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особами, що перебували на утримання загиблого.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (пункт 4 статті 16-1 Закону).

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-XII) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно положень статті 31 Закону № 2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до частини першої та шостої статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Частиною 2 Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року установлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.

У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках.

Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.

Ураховуючи наведене, можна зробити висновок, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.

Відповідно, між ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з одного боку, та військовою частиною НОМЕР_1 і Головним управління Національної гвардії України, з іншого боку, такого спору бути не може, оскільки ці заінтересовані особи не є суб`єктами отримання такої соціальної допомоги.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, а також у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22 (провадження № 61-15100св24).

З огляду на викладене, самі заперечення Військової Частини НОМЕР_1 щодо встановлення даного факту не свідчать про наявність спору про право.

Посилання Військової Частини НОМЕР_1 , що встановлення даного факту можуть вплинути на права інших осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, що свідчить про спір про право - колегією суддів не приймаються.

Під час розгляду справи таких осіб, окрім заявника, яка діє в інтересах малолітніх дітей, не встановлено, а Військовою Частиною НОМЕР_1 таких осіб не зазначено.

Щодо суті заяви.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого може бути встановлено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17.

Колегія суддів вважає, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування дітей заявниці на утриманні покійного ОСОБА_5 .

Заявниця не заперечує, що ОСОБА_5 не проживав з нею та дітьми за однією адресою однією сім?єю.

Заявник вказує, що ОСОБА_5 надавав допомогу в утриманні дітей, однак відповідних доказів (квитанцій) матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів надання ОСОБА_5 коштів ОСОБА_1 , на утримання її дітей, в тому числі і шляхом перерахування таких на картковий рахунок чи в інший спосіб.

Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходу ОСОБА_5 за 4 квартал 2019 рік мав дохід у сумі 8121,45грн. від ТОВ «ДЖИБАЗА», за 1 квартал 2020 року мав дохід в сумі 11372,98грн від ТОВ «ДЖИБАЗА», працював з 05 листопада 2019 року по 03 березня 2020 року. З 02 грудня 2022 року перебував на службі в ВЧ НОМЕР_1 , сума отриманого доходу за 4 квартал 2022 року склала 43 800,80грн.

Отже, з викладеного вбачається, що ОСОБА_5 у період з 04 березня 2020 року по 01 грудня 2022 року доходу не мав, що у свою чергу спростовує доводи заявника щодо постійного характеру допомоги.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ..

Надаючи оцінку показанням свідків колегія суддів критично ставиться до показів свідка ОСОБА_4 , оскільки вона є близьким родичем заявника та зацікавлена в задоволенні даної заяви.

Що стосується показів свідка ОСОБА_12 , то вони не є беззаперечними. Згідно її пояснень ОСОБА_5 неодноразово приїжджав до онуків, гуляв з ними, купляв продукти харчування, дарував подарунки.

Разом з тим, той факт, що ОСОБА_5 проводив з онуками дозвілля, приділяв їм увагу, дарував подарунки не свідчить про факт перебування їх на утриманні ОСОБА_5 .

Як зазначила сама свідок ОСОБА_12 фактів передачі ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_1 вона не бачила.

Щодо показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , то останні вказують, що ОСОБА_5 надавав послуги з ремонту транспортних засобів та отримував певний дохід, надав допомогу своїм онукам. Разом з тим, свідки не зазначили у своїх поясненнях розмір такої допомоги та її тривалість. Свідки не були очевидцями отримання заявником такої допомоги.

Показання свідків щодо розміру доходу ОСОБА_5 не є достовірними, на них не можуть грунтуватися висновки суду щодо майнового стану ОСОБА_5 та можливості надавати допомогу онукам.

Доказів надання утримання онукам з 02 грудня 2022 року по день смерті матеріали справи також не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування її малолітніх дітей на утриманні загиблого ОСОБА_5 , одержання від нього допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, а відтак суд пешої інстанції дійшов безпідставного висновку про задоволення даної заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухвалення нового про залишення заяви без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової Частини НОМЕР_1 , в особі представника ОСОБА_16, - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні - залишити без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова