КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/14081/24

05 червня 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вакуленка Віталія Вікторовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Луценко О.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 батьками якої є вона та відповідач.

Зазначає, що Відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов?язків з виховання дочки, тривалий час не бере будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини, її духовному та фізичному розвитку, становлення її свідомості та сприйняття світу. Батько не вчинив жодних дій, спрямованих хоча б на спілкування з нею, а тому втратив бажання брати участь в її житті, що свідчить про його байдужість та нехтування до своїх батьківських прав. Дитина проживає з нею. Окрім того, перешкод для спілкування батька з дитиною немає.

Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає найкращім інтересам дитини.

З огляду на вище викладене просила суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Дата складання повного тексту рішення не зазначена.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року, було оприлюднене в реєстрі 19 березня 2025 року.

Не погоджуючись з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року, 04 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вакуленко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в основу судового рішення Оболонського районного Суду м. Києва про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 покладено лише висновок Служби у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якого, рекомендує суду прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позбавлення відповідача батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини.

Відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов?язків з виховання дочки, тривалий час не бере будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини, її духовному та фізичному розвитку, становлення її свідомості та сприйняття світу. Батько не вчинив жодних дій, спрямованих хоча б на спілкування з нею, а тому втратив бажання брати участь в її житті. що свідчить про його байдужість та нехтування до своїх батьківських прав.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував докази надані позивачем, а саме відповіді на адвокатські запити, довідку від 04 грудня 2024 року, довідку від 30 серпня 2022 року, довідку від 09 липня 2024 року.

Звертає увагу суду на те, що висновок служби у справах сім`ї та дітей був складений поверхнево без врахування вище зазначених доказів. Також не було з`ясовано строк та причину виїзду батька дитини за кордон.

13 травня 2025 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він зазначав, що він проти того, щоб його позбавили батьківських прав.

В судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вакуленко В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про дату, час ті місце розгляду справи повідомлялись засобами поштового зв`язку. 07 травня 2025 року та 08 травня 2025 до Київського апеляційного суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що представники третіх осіб були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року (справа № 756/12977/20) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу спілкування батька з дитиною та її виховання - задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з його малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та у її вихованні, шляхом установлення періодичних побачень батька з донькою щопонеділка і щоп`ятниці з 17 год 00 хв до 19 год 00 хв та щосуботи з 11 год 00 хв до 20 год 00 хв.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Відповідач зазначив, що щомісяця сплачує аліменти на утримання доньки, на підтвердження надав дві копії квитанцій: 02 грудня 2024 року - сума 2318,00 гри та 09 січня 2025 року - сума 2318,00 грн.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 12 грудня 2024 року директора Ліцею № 9 «Гармонія» батько ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , зі слів класного керівника ОСОБА_5 , не бере участь у шкільному житті дитини (дочки), не цікавиться навчанням дочки.

Відповідно до довідки директору ліцею Ліцею № 9 «Гармонія» від 04 грудня 2024 року ОСОБА_3 навчалась на очній формі навчання з 0106.2018 року по 31.05.2024 року. У період з 01.06.2024 року по день видання довідки навчається дистанційно.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 12 грудня 2024 року директора Центру первинної медико- санітарної допомоги № 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має укладену і діючу декларацію про медичне обслуговування з сімейним лікарем- педіатром ОСОБА_6 . Протягом останніх двох років на періодичні медичні огляди до сімейного лікаря дитина не зверталась. Батько дитини, ОСОБА_2 в період з 15.12.2021 року по 10.10.2024 року в адміністрацію закладу з приводу стану здоров`я своєї дитини не звертався.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 14 січня 2025 року Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації до служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, за період з грудня 2021 року по 09 січня 2025 року, звернень ОСОБА_2 , в інтересах дитини, ОСОБА_3 не надходило.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 17 грудня 2024 року Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у період з 15.12.2021 року по 10.0.2024 року до відділу не надходило та не реєструвалось жодних заяв від ОСОБА_2 за виконавчим провадження № 58039040.

Відповідно до довідки в.о. директора Державної школи № 20 м. Батумі від 30.08.2022 року, ОСОБА_3 вступила у 5-й клас українського сектора ЮОПП Державна школа № 20 м. Батумі на підставі наказу директора № 01-07/505 від 27 липня 2022 року і наразі навчається у 5-му класі українського сектора.

Також було надано довідку на підтвердження вивчення предметів учнем загальноосвітнього закладу Грузії.

Відповідно до висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що дівчинка народилась від фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

3 2014 року батьки дитини проживають окремо. ОСОБА_3 залишилась проживати з матір?ю.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року було визначено способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні з його малолітньою донькою ОСОБА_4 , шляхом установлення періодичних побачень батька з донькою щопонеділка і щоп?ятниці з 17 год 00 хв до 19 год 00 хв та щосуботи з 11 год 00 хв до 20 год 00 хв.

На початку повномасштабного вторгнення рф до України, мати з донькою виїхали до Грузії, де і проживають наразі. З 27 липня 2022 року дівчинка була зарахована до школи у місті Батумі.

За інформацією, наданою, ТОВ «Смарт Медікал Центр», ОСОБА_3 отримує медичні послуги Центру з 15 січня 2020 року по теперішній час. Контактною особою вказана мати дитини, яка приділяє належну увагу стану здоров?я доньки.

В Україні, ОСОБА_4 проживає, разом з матір?ю, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного службою у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, від 06 грудня 2024 року, в даній квартирі створені належні умови для проживання дитини. Під час обстеження, ОСОБА_4 повідомила, що з батьком останній раз бачилась ще до повномасштабного вторгнення (мати уточнила, що це було на день святого Миколая у 2021 році).

Спілкування відповідача з донькою з початку повномаштабного вторгнення проходить через месенжери, сСпочатку вони обмінювались загальними фразами, на зразок «як справи? - нормально». Поступово це листування зійшло нанівець. Зараз вони взагалі не спілкуються.

За інформацією, наданою Оболонським районним в місті Києві центром соціальних служб (далі - Центр), з метою з?ясування психоемоційного стану ОСОБА_4 та прихильності її до обох батьків, з дівчинкою була проведена консультація психолога. Для подальшої роботи необхідно було отримати дозвіл другого із батьків. Батько згоду надав.

ОСОБА_2 надіслав свої пояснення, у яких зазначив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Він зазначив, що наразі вони з донькою проживають на різних територіях, батько - у Китайській Народній Республіці, ОСОБА_3 - у Грузії і тільки, на час розгляду справи у суді, мати дитини привезла її в Україну. Батько намагається підтримувати контакт і цікавитися справами дочки, періодично вони переписуються і зідзвонюються. Це відбувається в той момент коли ОСОБА_4 відповідає на повідомлення. Батько не виключає того, що це відбувається рідко через негативний настрой матері. Після того, як з ним зв?язалися спеціалісти служби та Центру, ОСОБА_3 знову почала відповідати на його повідомлення. Він вважає, що даний позов є надуманим і поданим лише для того, щоб мати мала можливість вивезти доньку на проживання до іншої країни. Також він зазначив, що щомісяця сплачує аліменти на утримання доньки, на підтвердження надав дві копії квитанцій: 02 грудня 2024 року - сума 2318,00 грн та 09 січня 2025 року - сума 2318,00 грн.

За інформацією, наданою Центром, від 27 лютого 2025 року, на консультаціях дитина була закритою, відповідала на запитання короткими фразами, переважно «так» або «ні», була скута, без емоційна, у пригніченому стані. Самооцінка дитини занижена, дівчинка знаходиться у стані підвищеної тривоги. Ситуація, яка склалась в сім?ї, негативно впливає на психоемоційний стан дитини. Дівчинка не відчуває підтримку зі сторони батьків, знаходиться у стані фрустрації (їй складно оцінити ситуацію і висловити свою думку). Дитина потребує цілісної сімейної системи, правильної комунікації з кожним із батьків.

На даний час зробити будь який вибір між батьками дитина не може.

Рекомендовано звернутись до фахівців Міського центру дитини.

На засіданні Комісії, від 06 березня 2025 року, була присутня мати дитини, яка повідомила, що з 2018 року просила батька надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, проте батько відмовлявся, пояснюючи це тим, що мати буде за кордоном гуляти, а не займатись вихованням доньки (були рішення суду та розпорядження про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України). Після отримання рішення суду щодо визначення способу участі батька у вихованні доньки, він двічі прийшов до неї, потім три зустрічі проігнорува, що призвело до сварки між батьками дитини. Після цього батько прийшов лише один раз, на День Святого Миколая у 2021 році, привітав доньку, залишив їй подарунки, і не повідомивши ані доньку ані її матір, виїхав за кордон. З того часу батько з донькою не бачився. Аліменти, призначені судом батько сплачує щомісяця (2318, 00 грн), проте додаткових коштів на утримання доньки не надає. Батько спілкується з донькою за допомогою месенджерів, але це спілкування носить більш формальний характер, мати вважає, що спілкування має бути більш теплим, емоційним, зацікавленим.

Наразі, батько проживає у Китаї , а мати з донькою - в орендованій квартирі, у місті Батумі. Мати хотіла оформити собі та доньці дозвіл на проживання у Грузії або Ізраїлі. Батько, у телефонному режимі, погодився, проте письмовий дозвіл так і не надав.

Проживаючи у Києві, мати офіційно ніде не працювала. З її слів, вона перебувала на утриманні чоловіків, з якими проживала. Іноді вона намагалась отримувати неофіційних дохід, працюючи майстром з манікюру/педикюру або адміністратором. Після початку повномасштабного вторгнення та переїзду до міста Батумі, матері довелось шукати роботу. З її слів, вона, неофіційно працює круп?є. Робота пов?язана з нічними змінами, під час яких донька залишається сама вдома. На запитання, щодо специфіки робити круп?є, наприклад таких комбінацій карт для покеру як «каре» та «стріт флеш», мати дитини відповіді надати не змогла, що викликало у комісії невпевненість у правдивості даної інформації.

Щодо відношення доньки до питання позбавлення батька батьківських прав, мати зазначила, що донька дотримується нейтральної позиції.

3 огляду на вищевикладене Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує суду прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції посилався на те, що в судовому засіданні беззаперечних фактів того, що відповідач умисно ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки суду не надано. Позивач не довела жодної із підстав, передбачених ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи той факт, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Установивши, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, суд дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого позивач належним чином не аргументує.

У даній справі судом встановлено, що мати з дитиною після початку повномаштабного вторгнення рф на територію України виїхали до Грузії. Батько дитини проживає у Китайській Народній Республіці. На думку колегії суддів зазначені обставини є об`єктивними причинами того, що відповідач не має можливості в повній мірі виконувати батьківські обов`язки.

Також колегією суддів враховує, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав та має бажання займатись вихованням дитини.

Про зазначені обставини також свідчить і звернення відповідача в суд з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, з проханням визначення способу спілкування батька з дитиною та її виховання.

Також позивачем не заперечується, що відповідач сплачує на користь дитини аліменти, що в свою чергу також враховується судом першої інстанції та колегією суддів.

Колегія суддів зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано погодився із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

На думку колегії суддів та обставина, що батько рідко цікавиться життям дочки, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Колегія суддів вважає, що позивач при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей.

Відповідачу не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Натомість позиція відповідача при розгляді спору та прийняті ним заходи для пошуку можливостей для спілкування з дитиною, навіть подача позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу спілкування батька з дитиною та її виховання переконливо свідчить про небайдужість та інтерес батька до дитини, бажання брати участь у її житті.

Колегія суддів враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, як правильно встановив апеляційний суд, у справі не встановлено.

Суд першої інстанції, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою та з огляду на відсутність свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, дійшов правильного висновку про відмову в позові.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вакуленка В.В.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вакуленка Віталія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий: Судді: