Справа № 638/4107/25
Провадження № 2/638/3591/25
09 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретаря Дудка Є.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
06.03.2025 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з відповідачем перебував у шлюбі, який розірвано 24.02.2015. Від шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання дитини визначено з батьком. Відповідачка не спілкується з сином протягом 10 років, не бере участі у вихованні дитини та не надає будь-якої фінансової допомоги. Заборгованість по аліментам становить 202822,42 грн. Дитиною повність опікується позивач. У зв`язку з чим позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025 вказану справу передано в провадженні судді Семіряд І.В.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запити до Реєстру територіальної громади міста Харкова, Єдиного державного демографічного реєстру та Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради.
14.03.2025 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено судове засідання.
ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-IX від 26.02.2025, який набрав чинності 25.04.2025, змінено найменування місцевих загальних судів, зокрема Дзержинський районний суд м. Харкова змінено на Шевченківський районний суд м. Харкова. Зміна найменування місцевого загального суду не призвела до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду.
07.05.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Син проживає з ним. Після розірвання шлюбу відповідач зникла з життя родини, не виконує свої батьківські обов`язки стосовно дітей. Де вона проживає не відомо, скоріш за все у Росії. З колишньою дружиною не спілкується, вона не надає матеріальної допомоги на утримання сина. З дитиною відповідачка не спілкується, на початку, коли поїхали з родини, писала СМС, а потім взагалі перестала спілкуватися, жодної допомоги дитині не надає. У зв`язку з чим позивач просив позбавити батьківських прав відповідача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Ізюмської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вислухавши представника позивача, малолітнього ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міського управління юстиції у Харківській області.
Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 26.11.2014 №0620 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.

24.02.2015 рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області №623/83/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішення набрало законної сили 10.03.2015.

19.03.2015 рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області №623/93/15 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 . Рішення набрало законної сили 31.03.2015. У вказаному рішенні суду зазначено, що ОСОБА_6 (син сторін) проживає з батьком ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, не заперечувала проти його задоволення та просила розглядати справу за її відсутності.

З набранням рішенням законної сили про стягнення аліментів, ОСОБА_2 жодного разу не було сплачено аліменти на дитину ОСОБА_7 , заборгованість по аліментам станом на 31.01.2025 складає 202 822,42 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по стягненню аліментів, виданого головним державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Харіною Я. І.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області №623/5310/15-ц від 26.01.2016 визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 12.03.2016. Зазначеним заочним рішенням суду встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_8 . ОСОБА_2 з 11.07.2013 зареєстрована за вказаною адресою, але з листопада 2014 року не проживає.

КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги міста Ізюм» Ізюмської міської ради 04.03.2025 надано довідку № 188, відповідно до якої неповнолітній ОСОБА_6 задекларований та спостерігається у сімейного лікаря КНП «ЦПМСД м. Ізюм» На прийом до лікаря звертається у супроводі батька ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_1 дійсно піклується про розвиток дитини і займаються безпосередньо вихованням дитини, виконує всі призначення лікаря.

Довідкою про склад сім`ї, виданою Ізюмської міською радою 19.02.2025 підтверджується, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та його син ОСОБА_4

19.02.2025 директором Ізюмського ліцею №11 надано довідку №02.1-28/81, згідно з якою мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є здобувачем освіти Ізюмського ліцею №11 5-а класу ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не контактує з класним керівником, не бере участі у батьківських зборах). Поточне місцезнаходження матері не відоме.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що позивач ОСОБА_1 її рідний брат, ОСОБА_10 племінник. Відповідача ОСОБА_2 знає, це колишня дружина її брата ОСОБА_11 . Племінник після розлучення батьків проживає з батьком. З братом та племінник вона спілкується, дитина навчається у ліцеї, має гарні стосунки з батьком. З матір`ю ОСОБА_3 не спілкується, вона пішла від них давно, з сином не підтримувала зв`язок і навіть, після того як пішла з родини, за особистими речами направляла таксі, а не сама приходила. Коли ОСОБА_11 воював за його дитиною наглядала баба. ОСОБА_11 працює, не вживає ані алкоголю, ані наркотиків, піклується про сина. ОСОБА_12 аліменти не сплачувала жодного разу, з сином спілкуватися ніколи не хотіла, жодних перешкод від ОСОБА_11 не було.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

За правилами ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 , як підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , зазначив те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи.

Зазначенні твердження знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, зокрема вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18,

від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21), від 29.11.2023 у справі №607/15704/22, від 22.11.2023 у справі №214/5134/22, від 07.02.2024 у справі №401/1944/22.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що відповідачка ухиляється від батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_3 , не надає матеріальної допомоги. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується дослідженими рішеннями судів, що ОСОБА_2 не мешкає з сином, довідкою державного виконавця про наявність заборгованості по аліментам підтверджується, що відповідачка не надає матеріальної допомоги дитині. Поясненнями малолітнього ОСОБА_3 підтверджується, що матір не піклується ним, не виховує, не цікавиться його життям, більш того дитина не знає та не пам`ятає матір. Показами свідка ОСОБА_9 підтверджується, що відповідачка давно пішла з родини, позивач самостійно виховує сина, ОСОБА_2 не утримує дитину матеріально та не спілкується з сином. Педагог ОСОБА_5 , у присутності якої було опитано малолітнього ОСОБА_3 , також зазначила, що вихованням ОСОБА_3 займається його батько ОСОБА_11 , який цікавиться навчанням сина, бере участь у батьківських зборах та забезпечує всі необхідні умови для навчання дитини. Довідка медичної установи також підтверджує, що лікуванням ОСОБА_7 займається його батько ОСОБА_1 .

Окрім того, позивачем доведено обставин, які б свідчать про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Що також підтверджується поясненнями дитини, який зазначив, що матір не спілкується з ним і він навіть не пам`ятає як вона виглядає.

Факт того, що на малолітній ОСОБА_3 проживає окремо від матері з батьком, у сукупності з іншими доказами, безумовно свідчить про те, що мати дитини не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Виняткових обставин у зазначеній справі судом не встановлено. Разом з тим, у даному випадку позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не спрямоване на позбавлення її коріння, а виходить з найкращих інтересів дитини, яка навіть не пам`ятає як його матір виглядає.

При ухваленні зазначеного рішення судом враховані рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, де Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У присутності ОСОБА_5 , педагога Ізюмського ліцею №11, було опитано малолітнього ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 зазначив, що навчається у п`ятому класі Ізюмського ліцею №5. Проживає з батьком ОСОБА_11 . З батьком у нього гарні стосунки, весь час його виховує батько, який забезпечує добрі умови проживання та вихованні. Він ( ОСОБА_3 ) має власну кімнату та все необхідне для навчання та розвитку. Матір не пам`ятає, коли вона пішла він був маленький, де вона живе не знає, матір йому не телефонує та не пише. Жодних почуттів до матері не відчуває, оскільки не знає її. ОСОБА_13 і наділа жити з батьком.

Також у судовому засіданні педагог ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_1 відвідує батьківські збори та займається вихованням сина, матері дитини жодного разу не бачили.

Суд враховує думку дитини при вирішенні даної справи, проте така думка не може бути єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22.

У даному випадку судом враховано думку дитини, оскільки ОСОБА_3 чітко та однозначно заявлено, що матір ним не опікується, не виховує, не надає матеріальної допомоги, більш того дитина її навіть не пам`ятає та не знає як вона виглядає.

За правилами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

06.05.2025 виконавчим комітетом Ізюмської міської ради складено висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_7 . У висновку зазначено, що враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

При цьому, при підготовці висновку Органом опіки та піклування було опитано малолітнього ОСОБА_3 , обстежено умови проживання дитини, складено висновок про оцінку потреб родини та зазначено, що родина перебуває у складних життєвих обставинах, головними ознаками та чинниками що спричиняють складні життєві обставини в цій родини є ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Висновок Органу опіки та піклування має рекомендаційних характер, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд погоджується та бере до уваги висновок Органу опіки та піклування, оскільки він достатньо аргументований, при його складанні було опитано дитину, обстежено умови проживання дитини, а також проведено відповідні перевірки. На думку суду висновок органу опіки та піклування відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_7 .

Окрім того, на думку суду, звернення позивача до суду із позовом про позбавлення матері батьківських прав не свідчить, що позов подано з метою ухилення від мобілізації або звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби), оскільки позивачем у судовому засіданні надано докази того, що він проходив військову службу з 2022 року, має посвідчення учасника бойових дій. Отже, ОСОБА_1 не має на меті ухилитися від конституційного обов`язку - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Враховуючи обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачка не підтримує стосунків із сином протягом тривалого часу, не цікавиться його життям, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено до 09.06.2025.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Суддя: І.В. Семіряд