Справа № 204/2453/24
Провадження № 2-др/204/28/25
Провадження № 2-др/204/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(д о д а т к о в е)

08 травня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши заяву представниці позивачки ОСОБА_1 адвокатки Васильєвої Марії Вячеславівни, про стягнення судових витрат на проведення експертизи та витрат на правову допомогу, -

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою власністю.

24 квітня 2024 року у вказаній справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано особистою власністю ОСОБА_1 автомобіль Chevrolet Captiva 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділено ОСОБА_1 наступне рухоме майно на загальну суму 15997 гривень 10 копійок, зокрема: пральна машинка Samsung WW80R42LHFWDUA 11399 гривень 10 копійок; ваги підлогові Tefal 499 гривень; пилосос циклонний Philips 3699 гривень. В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділено ОСОБА_2 наступне рухоме майно на загальну суму 36733 гривні 90 копійок: стіл-книжка 4-х хром. ніжки 440 гривень; кухня МДФ білого кольору 6540 гривень; газова плита ARDO A5540G6 wh 1896 гривень; ліжко двоспальне «Валентина» 1200 гривень; цифровий ефірний приймач Bravis 529 гривень 90 копійок; водонагрівач Gorenje GBF150SMV9 5764 гривні; комод Millenium-2 756 гривень; тумби до ліжка Millenium-2 (2 шт.) 410 гривень; пластикові вікна на (кухню, спальню, віконний блок з дверима у зал) Rehau Evro Des 70, склопакет 4-16Ar-4i, пластикові вікна на балкон 13694 гривні; домофон 233 гривні; жалюзі горизонтальні з тросовою фіксацією 5271 гривня. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості рухомого майна у розмірі 10368 гривень 40 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

29 квітня 2025 року представницею ОСОБА_1 адвокаткою Васильєвою М.В., до суду подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, а 30 квітня 2025 року заяву про відшкодування судових витрат на проведення експертизи.

В обґрунтування заяви зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в частково, то з ОСОБА_2 на її користь підлягають стягненню понесені нею витрати на проведення експертизи у сумі 5 000 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 гривень.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ураховуючи вимоги ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В свою чергу, пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог ч. ч. 6, 7 ст. 139 УПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у судового експерта ОСОБА_3 було замовлено проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості автомобіля, вартість якої складає 5000 гривень та яка нею сплачена, підтвердженням чого є квитанція про оплату наданих експертних послуг від 01 квітня 2024 року (а. с. 184).

Ураховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачкою доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума понесених нею витрат на оплату експертних послуг у розмірі 5000 гривень.

Разом з цим, суд зазначає, що Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги № 48від 05 травня 2024 року та № 51 від 29 серпня 2024 року надавала адвокатка Васильєва Марія Вячеславівна (том 2, а. с. 165-166), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 0836 (том 2, а. с. 162).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокаткою Васильєвою М.В. надано акти виконаних робіт, наданих послуг від 05 травня 2024 року на загальну суму 15000 гривень та, від 29 серпня 2024 року на загальну суму 15000 гривень.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом ураховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має ураховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, заявлену ОСОБА_1 ціну позову у розмірі 447 577 гривень 47 копійок, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, з урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, ураховуючи обсяг наданих адвокаткою послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представниці позивачки ОСОБА_1 адвокатки Васильєвої Марії Вячеславівни, про стягнення судових витрат на проведення експертизи та витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині заяви відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Додаткове рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна