КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7133/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Сушко Л.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Машкевич К.В.,-

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьк, актовий запис № 429.

Позивач зазначав, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сімейного бюджету не ведуть. Сторони вжили всіх необхідних заходів для збереження шлюбу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьк, актовий запис № 429.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що подальше збереження шлюбу між сторонами неможливе та буде суперечити інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 09 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьк, між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 429.

Від спільного шлюбу подружжя має спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позов, позивач вказував, що сторони не підтримують шлюбних відносин, мають різні погляди на життя, а сам шлюб носить виключно формальний характер.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, правильно дійшов висновку про розірвання шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтвердив своє бажання розірвати шлюб із ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено права відповідача внаслідок часткового задоволення заяви про надання строку на примирення, колегія суддів відхиляє, оскільки судом правильно враховано заперечення позивача щодо неможливості примирення подружжя. Надання та визначення строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін, колегія суддів оцінює критично, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 20 грудня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: Є.П. Євграфова

Л.П. Сушко