Справа № 368/564/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І

за участі секретаря Назаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Царьов Михайло Валерійович про перегляд заочного рішення, -

встановив:

22 травня 2025 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Царьов Михайло Валерійович про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи заяву наступним.

Відповідач вважає, що заочне рішення не відповідає наведеним критеріям та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зроблено висновки не у відповідності до дійсних обставин справи та судом не взято до увагу практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, що є підставами для скасування заочного рішення та перегляду справи.

1)Щодо поважностей неявки у судові засідання та не подання відзиву на позовну заяву.

В судові засідання, призначені по справі про які ОСОБА_2 дізнався лише після того, як дізнався про відкрите щодо нього виконавче провадження та отримання копії рішення суду, заявник (відповідач) не зміг з`явитись по незалежним від нього причинам, тому що не знав про час та місце їх проведення.

Повісток заявник не отримував, ніяких документів з суду не надходило, позовну заяву він не отримував. Таким чином, заявник був позбавлений можливості ознайомитися з вимогами позовної заяви, знати про час і місце розгляду справи, тому що не був повідомлений належним чином, а також не мав можливості подати свої заперечення та відзив на позовну заяву.

У заочному рішенні су зазначив, що нібито відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення особисто, причини неявки суд не повідомив.

Даний факт не відповідає дійсним обставинам, відповідач не отримував ані ухвали про відкриття провадження ані копії позовної заяви. Так, у матеріалах справи наявна повістка про виклик до суду, а також у позовній заяві позивач зазначав адресу відповідачки АДРЕСА_1 , на яку і направлялись всі процесуальні документи.

Однак, відповідачка не зареєстрована за даною адресою, оскільки відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, який надається до цієї заяви відповідачка з 25.04.2024 року зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_2 , що позбавило суд можливості здійснити повідомлення відповідача про розгляд справи належним чином, а остання не отримувала ухвал та інших документів від суду та позивача.

Більш того, копія заочного рішення по справі заявнику не була відправлена на дійсну адресу місця проживання відповідача, матеріали справи не містять документів, що підтверджують відправлення судом судового рішення на адресу відповідача, а саме АДРЕСА_2 .

Копія заочного рішення по справі була отримана представником заявника лише 21.05.2025 року шляхом ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача адвокатом Царьовим М.В. у системі Електронний суд про що міститься у матеріалах справи повідомлення про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету.

Відповідно до статті 284 «Порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення» Цивільного процесуального кодексу України:

1. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

2. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

3. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

4. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Відповідно до ч.5 ст. 4 ЦПК України: «Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку».

Відповідно до ст. 8 ЦПК України: «Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Враховуючи те, що відповідач був позбавлений можливості знати про розгляд справи та здійснити захист своїх прав, тому, просимо суд визнати причини неявки заявника в судове засідання поважними та прийняти дану заяву.

Більш того, суд розглянув справу з порушенням норм матеріального права та не врахував висновків Верховного суду у подібних відносинах, а тому не забезпечив принципи формування єдиної судової позиції та прийняв рішення без належних доказів, що є достатніми підставами для скасування заочного рішення.

1.2. Щодо не доведення факту перерахунку коштів та розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Кредитними договорами визначено, що товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні, на умовах строковості, зворотності та платності, шляхом перерахування на банківську карту.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Позивачем до позовної заяви не надано жодної квитанції або інших первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про факт перерахування відповідачу коштів, а тому без підтвердження факту пересилання коштів позовна заява є не обґрунтованою, а стягнення не може базуватися лише на наявності нібито укладеного кредитного договору без подання первинних бухгалтерських документів про перерахування первинним кредитором грошових коштів за кредитними договорами.

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кредитора відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Однак, суд не перевіривши чи дійсно було перераховано грошові кошти не врахувавши позицію Верховного суду з цього питання прийняв рішення без достатніх доказів.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів.

Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав.

Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище.

Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови.

Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного роз`яснення положення другої рецензії преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 вказував, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому принципу захисту у відповідних правовідносинах, викликає дію рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Оскільки, відповідач є споживачем та більш слабкою сторону договору про споживчий кредит, всі сумніви мають тлумачитися на її користь.

1.3) Щодо Договору факторингу.

Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договорами факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права.

Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Так, у договорі факторингу у п. 1.1 зазначено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові правом грошової вимоги.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за наданим договором факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договорами.

До позовної заяви позивачем надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу, який на думку відповідача не може бути прийнятий судом, оскільки витяг не містять підпису двох сторін, сформований одноособово позивачем та сформований/підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ».

В самому договорі факторингу та акті-приймання передачі не вказано, що передається саме заборгованість по відповідачу, а тому даний витяг не може бути прийнятий як докази відступлення права вимоги.

Отже, позивачем не доведено факту відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором.

1.4) Щодо порушення позивачем норм ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування» про повідомлення боржників про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 512 ЦК України:

1. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

2. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

3. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України:

1. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України:

1. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

2. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти).

Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що первинний кредитор або позивач, виконали свій обов`язок про повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором та заміну кредитора у зобов`язані, а тому фактично позивач має нести ризики такого не повідомлення, а відповідач в силу ч. 2 ст. 517 ЦК України має право не виконувати свого зобов`язання перед позивачем.

Тобто, виходячи з цього, до моменту пред`явлення позову про стягнення заборгованості, первісний кредитор, або його правонаступник повинні були повідомити відповідач про заміну кредитора, оскільки зобов`язання у відповідача перед позивачем виникли б лише після того, як первісний кредитор направив таке повідомлення.

А тому, на момент пред`явлення позову про стягнення заборгованості не набув права вимоги до відповідача, а тому позивач повинен звернутися до первісного кредитора у зв`язку з порушення останнім своїх зобов`язань.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Заяв та клопотань не надходило.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

14 травня 2025 р. було винесено заочне рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яким було вимоги позивача було задоволено.

Відповідач до судового засідання не з`явилася.

Згідно інформації наданої відповідачем, а саме: згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 адреса місця проживання зазначено як АДРЕСА_2 .

Судом також робився запит до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно якого за параметрами особу було не знайдено.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності зі ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що відповідач має інше місце реєстрації, проте суд розглянув справу у відсутності відповідача та виніс заочне рішення.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

Керуючись ст. ст.. 280-289 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Царьов Михайло Валерійович про перегляд заочного рішення - задовольнити.

Скасувати заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14.05.2025 року по справі №368/564/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та призначити справу до спрощеного позовного провадження.

Призначити судове засідання на 27 червня 2025 р. на 12 год. 00 хв. в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області.

Повідомити учасників справи про судове засідання.

Запропонувати: відповідачеві у 15-деннийстрок з дня вручення даної ухвали надіслати одночасно:

суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу копію відзиву та доданих до нього документів.

У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, відзив підписується відповідачем або його представником з додаванням довіреності чи іншого документу, що підтверджує повноваження представника відповідача.

Відзив повинен містити:

1) найменування (ім`я) позивача і номер справи;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти, за наявності;

3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем;

4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується;

5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;

6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання;

7) заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті;

8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

До відзиву додаються:

1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Роз`яснити відповідачеві, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивач має право у триденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, в якій він викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотивів їх визнання або відхилення.

Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

До відповіді на відзив застосовуються вищезазначені правила, встановлені для відзиву.

Відповідач має право у триденний строк з дня отримання відповіді на відзив подати заперечення, в яких він викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Заперечення підписується відповідачем або його представником.

До заперечень застосовуються вищезазначені правила, встановлені для відзиву.

Роз`яснити відповідачеві,що він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, тобто у 15-денний строк з дня вручення даної ухвали.

Інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10.06.2025 р.

Суддя І.І. Шевченко