ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2025 року

м. Харків

справа № 639/5860/24

провадження № 22-ц/818/1494/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Волянської Катерини Ярославівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 листопада 2024 року у складі судді Єрмоленко В.Б.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» ( надалі ТОВ) звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 173763,11 грн, яка утворилася через невиконання нею кредитних зобов`язань за договором споживчого кредиту № 771153 від 09.12.2021. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 6 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.12.2021 між ТОВ "Слон Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №771153, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 70 000 грн. 28.08.2023 між ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу №2808-23, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно з реєстром боржників позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 в сумі 173763,11 грн., з яких: 69240,38 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 104522,73 грн.- заборгованість за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач свої зобов`язання не виконує.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що за відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у заявленій сумі. Встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №771153 від 09.12.2021 з наданого позивачем розрахунку неможливо.

В апеляційній скарзі ТОВ посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим що, суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що первісний кредитор узгодив з відповідачем розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору, на погоджених умовах шляхом особистого підписання договору. Платіжним дорученням № 12861 від 09.12.2021 підтверджується факт перерахування коштів первісним кредитором, відповідно до умов кредитного договору, а саме п.п. 2.1. (додаток до позовної заяви № 15). ТОВ у встановленому законом порядку набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу та звернулось до нього з досудовою вимогою про дострокове повернення позичених коштів. Проте суд зазначеним доказам належної оцінки не надав та безпідставно відмовив у задоволені позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.12.2021 між ТОВ "Слон Кредит" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №771153, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 87500 грн., з яких на картковий рахунок- 70000 грн. згідно платіжного доручення №12861 від 09.12.2021 (а.с. 25), 17500 грн.- процентна ставка 25% за перший день користування кредитом, з процентною ставкою у розмірі 85 % річних за наступні дні користування кредитом. Строк кредиту становить 1096 днів, з кінцевим терміном повернення- 09.12.2024. Метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби ( а.с. 20-21).

В матеріалах справи наявна анкета-заява на отримання кредиту ОСОБА_1 (а.с. 21зв.) та паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), додатком до якого є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 22-23). Сума щомісячного платежу за договором становить 6775 грн., що включає суму кредиту та проценти за користування кредитними коштами.

В Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит зазначена сума кредиту за договором/погашення суми кредиту-87 500,00 грн ; відсоток за перший день користування кредитом 17500,00 грн (а.с 23).

Платіжним дорученням №12861 від 09.12.2021 підтверджується факт перерахування коштів згідно кредитного договору №771153 від 09.12.2021 ОСОБА_1 у розмірі 70 000,00 грн (а.с. 25).

ОСОБА_1 виконув свої зобов`язання по сплаті кредиту, проте з березня 2022 року припинив виконання умов договору.

Відповідачу було направлено досудову вимогу про сплату заборгованості в сумі 173 763,11 грн ( а.с. 27).

Відповідно до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 771153 від 19.02.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача (а.с. 12-15).

Згідно Договору Факторигу № 2808-23 від 28.08.2023 реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступаються за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до п.10.13. ч.10 Договору факторингу, з моменту переходу Права вимоги від Клієнта до Фактора згідно відповідного Реєстру прав вимог, підписаного Сторонами за умовами цього Договору, Фактор набуває статусу володільця бази персональних даних Боржників, Права вимоги до яких відступаються згідно з цим Договором.

За змістом Витягу із Додатку до Договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 року до Фактора перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 771153 від 09.12.2021 року, загальна заборгованість якої становить 173 763,11 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 69 240,38 грн, заборгованість за відсотками 104522,73 грн (а.с. 18).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Така правова позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За змістом ч.1ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що ОСОБА_1 підписаний договір №771153 від 09.12.2021 року та анкета-заява, тому за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, Банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Судова колегія також не приймає до уваги наданий Банком паспорт споживчого кредиту ( а.с. 22 зворот). Оскільки його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Аналогічне стосується таблиці обчислення вартості кредиту, що передує укладенню договору та не свідчить про укладення договору саме на таких істотних умовах.

ОСОБА_1 , який з`явився у судове засідання в суді апеляційної інстанції факт отримання грошових коштів за договором кредиту не заперечував, надав суду докази повернення позичених грошових коштів на рахунок первісного кредитора в загальній сумі 14 182,6 грн, що підтверджується копіями квитанцій: від 08.02.2022 №ПН3016323; від 09.02.2022 ПН №3018698; від 09.12.2021 ПН , від 05.01.2022 №ПН 2945914; від 09.12.2021 №ПН2886414 (а.с.102-104).

Суми, що вносилися ОСОБА_1 на картковий рахунок, зараховувалися банком у погашення заборгованості за процентами, нарахування яких не було погоджено сторонами. Оскільки Банк не мав права нараховувати проценти за визначеною ним ставкою та у розмірі визначеним законом, сума повернутих відповідачкою коштів має враховуватися при визначенні суми заборгованості , яка підлягає поверненню.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 55 749,6 грн (70 000,00 грн 14 250,4 грн).

Висновок суду про ненадання позивачем належного розрахунку заборговансті за кредитним договором №771153 від 09.12.2021 є помилковим, оскільки позивач надав суду витяг з зазначеного реєстру у формі Реєстру прав вимог наведеній в Додатку № 1 до договору факторингу.

Зазначене відповідає умовам цього договору та вимогам ст. 60 Закону України «Про банки та банківську таєимницю» та свідчить про перехід до нього права вимоги за Договором Кредиту.

З огляду на наведені обставини та докази у справі судова колегія вважає, що до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за Договором Кредиту, проте оскільки Банк не мав права нараховувати проценти за визначеною ним ставкою та у розмірі визначеним законом, сума повернутих відповідачем коштів має враховуватися при визначенні суми заборгованості, яка підлягає поверненню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги частково спростовують зроблені судом висновки, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.141 ЦПК України у разі ухвалення нового рішення суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл понесених у справі судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір №42649746 про надання правової допомоги (а.с. 46-48), додаткова угода №90 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 (а.с. 49), детальний опис виконаних робіт (а.с. 45), довіренність (а.с. 31). Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Вартість виконаних робіт згідно детального опису виконаних робіт від 27.06.2024 року становить 6000,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.141 ЦПК України у разі ухвалення нового рішення суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл понесених у справі судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 32,08% то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 1963,70 грн (2422,40 + 3699 / 100) сплачений позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції та витрати на правничу допомогу у розмірі 1924,8 грн.

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Волянської Катерини Ярославівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районний суд м.Харкова від 21 листопада 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () заборгованість за кредитним договором №771153 від 09.12.2021 року у розмірі 55 749 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () 1963 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят три) грн, 73 коп судового збору та 1924 (одна тисяча дев`яносто двадцять чотири) грн 80 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 червня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук