Справа: 164/1766/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року. Селище Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

з участю секретарів Гейко І.А., Панасюк Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 , її представника Кудрявцевої В.М.,

представника відповідача Маневицької школи мистецтв Бугайчука М.А.,

представника відповідача відділу культури та туризму Піддубного О.О., представника відповідача Маневицької селищної ради Швеця О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кудрявцевої Валерії Михайлівни до Маневицької школи мистецтв, Маневицької селищної ради Волинської області, Відділу культури та туризму Маневицької селищної ради Волинської області про визнання незаконним та скасування наказу «Про відсторонення від роботи», поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона працює викладачем по класу скрипки в Маневицькій школі мистецтв. Після 04 жовтня 2021 року була неодноразово попереджена в усній формі керівником навчального закладу про намір відсторонити її від роботи у зв`язку із тим, що відмовлялася вакцинуватися проти коронавірусної інфекції, викликаної вірусом SARS-CoV-2 COVID-19. Вказує, що інформувала керівника навчального закладу про свою відмову від вакцинації в усній формі. 05 листопада 2021 року директором Маневицької школи мистецтв Бугайчуком М.А. видано наказ № 40-ос «Про відсторонення від роботи викладача ОСОБА_1 », яким відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153, п. 416 Постанови від 09 грудня 2020 року № 1236, позивачку відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року. Вважає наказ про відсторонення від роботи незаконним і таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує її трудові права, а тому просила позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати наказ 40-ос від 05 листопада 2021 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати по справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала із наведених у ньому підстав, зазначила, що відсторонення її від роботи є незаконним, вона неодноразово просила директора допустити її до роботи на основі ПЛР-тестів, оскільки COVID-19 перехворіла та має відповідну довідку.

Представник позивача адвокат Кудрявцева В.М. позов підтримала, зазначила, що була порушена процедура відсторонення ОСОБА_1 від роботи, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Процесуальні судові рішення у справі

Ухвалою судді від 21 грудня 2021 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді 03 лютого 2022 року залучено до розгляду справи співвідповідача - Відділ культури та туризму Маневицької селищної ради Волинської області.

Ухвалою судді від 09 лютого 2023 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №130/3548/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати (за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року).

Ухвалою судді від 04 грудня 2023 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.

Ухвалою судді від 21 грудня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Зміст заперечень відповідачів.

У судовому засіданні представник відповідача Маневицької школи мистецтв Бугайчук М.А.позов заперечив з тих мотивів, що наказ про відсторонення позивачки від роботи відповідає вимогам чинного законодавства, був спрямований на збереження життя та здоров`я учнів та вчителів школи мистецтв, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити.

Представник Відділу культури та туризму Маневицької селищної ради Волинської областіта представник Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області, кожен зокрема, позов заперечили, вважають, що відсторонення позивачки від роботи та наказ № 40-ос від 05 листопада 2021 року є законними та відповідають нормам чинного законодавства. 18 жовтня 2021 року позивачку ОСОБА_1 повідомленням було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID 19, а так як нею не було надано інформацію про вакцинацію, 5 листопада 2021 року директором було видано відповідний наказ про відсторонення. На підставі викладеного просили відмовити у задоволенні позову.

Позиція суду.

Згідно із положеннями статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є:

1) верховенство права;

2)повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом;

3)гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

4)змагальність сторін;

5)диспозитивність;

6)пропорційність;

7)обов`язковість судового рішення;

8)забезпечення права на апеляційний перегляд справи;

9)забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом;

10)розумність строків розгляду справи;

11)неприпустимість зловживання процесуальними правами;

12)відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем Маневицькою школою мистецтв, працює на посаді викладача по класу скрипки, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 03 серпня 1991 року (а.с.12).

Наказом директора Маневицької школи мистецтв Бугайчука М.А. № 40-ос від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 8 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати, з яким позивачку було ознайомлено 08 листопада 2021 року (а.с.11).

Із пояснень у судовому засіданні представників відповідачів, кожного зокрема, встановлено, що при застосуванні до позивачки такого заходу як відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми.

За таких обставин, на думку суду, дії роботодавця в цьому випадку були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Згідно з ст. 21 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Частиною першою статті 46 КЗпП України унормовано, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженогонаказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595.

Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо».

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

За приписами частини другої статті 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод при втручанні у права людини повинен бути дотриманий принцип пропорційності, тобто чи є відповідний захід нагально потрібним і у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути законної мети задля якої він застосується.

Щодо стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 569/16206/21 (провадження № 61-5055св22) зазначено, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

А тому, зважаючи на вищевикладене, суд приходить висновку, що відсторонення позивачки ОСОБА_1 не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки, а тому наказ №40-ос від 5 листопада 2021 року підлягає скасуванню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за період з 08 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків і зборів.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Позивачку було відсторонено від роботи з 8 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Враховуючи ту обставину, що наказом МОЗ України № 380 від 25 лютого 2022 року, який опублікований 28 лютого 2022 року, було зупинено дію наказу МОЗ України № 2153 від 4 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням до завершення воєнного стану в Україні», тому позивач підлягала допуску роботодавцем до роботи з 1 березня 2022 року.

Із дослідженої в судовому засіданні довідки відділу культури та туризму Маневицької селищної ради Волинської області № 63 від 25 листопада 2021 року про доходи ОСОБА_1 встановлено, що її заробітна плата у вересні 2021 року становила 15648 гривень 96 копійок, а в жовтні 2021 року - 15558 гривень 58 копійок.

Відповідно до п. 2, 8 постанови КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденний заробіток позивача становить 611 гривень 91 копійка (15648,96 гривень + 15558,58 гривень/51 день).

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за весь час відсторонення від роботи та вимушеного прогулу (з 8 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року) на суму 47728 гривень 98 копійок (611,91 гривень х 78 днів).

Враховуючи вищевикладене, з відповідача Маневицької школи мистецтвна користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 47728 гривень 98 копійок середнього заробітку за час відсторонення від роботи та вимушеного прогулу.

Заперечень щодо вищевказаного розрахунку, зазначеного адвокатом Кудрявцевою В.М. у позовній заяві відповідачами не надано.

Рішення про стягнення середнього заробітку за один місяць відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає до негайного виконання.

Також суд, проаналізуваши обставини справи, приходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу культури та туризму Маневицької селищної ради Волинської області, Маневицької селищної ради Волинської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньомісячного заробітку слід відмовити, оскільки права позивача були порушені саме роботодавцем, який має відповідати за цим позовом, а відділ культури та туризму Маневицької селищної ради Волинської області та Маневицька селищна рада Волинської області є неналежними відповідачами у даній справі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача Маневицької школи мистецтвпідлягає стягненню на користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

На підставі ст.ст. 3, 8, 43 Конституції України, ст.ст. 2, 2-1, 5-1, 21, 46, 51, 94, 232, 235 КЗпП України, наказом МОЗ № 2153 від 4 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постановою КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 40-ос від 05 листопада 2021 року Маневицької школи мистецтв«Про відсторонення від роботи викладача ОСОБА_1 ».

Стягнути з Маневицької школи мистецтвна користь ОСОБА_1 47728 (сорок сім тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 98 копійок середнього заробітку за час відсторонення від роботи та вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків і зборів.

Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з Маневицької школи мистецтвна користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 гривень.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу культури та туризму Маневицької селищної ради Волинської області, Маневицької селищної ради Волинської області про визнання незаконним та скасування наказу «Про відсторонення від роботи», стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи та вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачі - Маневицька школа мистецтв, адреса: 44601, сел. Маневичі Камінь-Каширський район Волинська область, вул. Незалежності, 19, .

Маневицька селищна рада Волинської області, адреса: 44601, сел. Маневичі Камінь-Каширський район Волинська область, вул. Незалежності, 30, .

Відділ культури та туризму Маневицької селищної ради, адреса: 44601, сел. Маневичі Камінь-Каширський район Волинська область, вул. Незалежності, 30, .

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2025 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська