Провадження № 2/161/40/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки укладеним,

В С Т А Н О В И В:

01.10.2024 року позивач ТзОВ «ФК «Вектор Плюс»» звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 27.10.2006 року між АКБ ТАС - Комерцбанк, правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено кредитний договір № 0201/1006/71-348, відповідно до якого банк надав позичальниці в кредит грошові кошти у сумі 65546 доларів США із сплатою 15 % річних з кінцевим терміном погашення 27.10.2026 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27.10.2006 року між АКБ ТАС - Комерцбанк, правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк», як іпотекодержателем та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір, відповідно до умов вказаного договору іпотеки, в іпотеку банку було передано нерухоме майно житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Умовами вказаного договору іпотеки було передбачено, що Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада м. Луцька. Внаслідок набуття Іпотекодавцем права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, до нього переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташовано Предмет іпотеки. Іпотекодавець зобов`язується належним чином оформити право власності на земельну ділянку в межах необхідних для обслуговування нерухомого майна, що є предметом іпотеки та надати Іпотекодержателю відповідні документи. У випадку набуття Іпотекодавцем права власності на земельну ділянку, на якій розташовано Предмет іпотеки, на вимогу Іпотекодержателя на дану земельну ділянку розповсюджується іпотека. Про усі зміни власника земельної ділянки, набуття Іпотекодавцем, або іншою особою права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що є предметом іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний повідомити Іпотекодержателя протягом п`яти днів з дня укладення відповідного правочину, прийняття відповідним органом державної влади рішень тощо Відповідач ОСОБА_2 , оформила право власності на вищевказану земельну ділянку, однак вказану інформацію іпотекодержателю не повідомила, відповідні документи не надала. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15, згідно умов якого ПАТ «Сведбанк» було відступлено на користь ТзОВ «ФК «ВЕКТ ПЛЮС» права вимоги, зокрема, за Кредитним договором № 0201/1006/71-348 від 27.10.2006 року та Іпотечним договором від 27.10.2006 року, укладеним з ОСОБА_2 . Відомості про зміну було внесено до Державного реєстр іпотек. ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим ТзОВ «ФК «Вектор Плюс», як іпотекодержатель, звернуло стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , в позасудовому порядку. 12.09.2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.09.2015 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано за позивачем, тобто він став його власником. Одночасно з переоформленням вказаного будинку, переоформлення на нового власника земельної ділянки не відбулося. Власником земельної ділянки кадастровий номер :11:084:0010, на даний час є відповідачка. Вважає, що як власник нерухомого майна житлового будинку, ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» має право вимагати передання їй власником земельної ділянки земельної ділянки на праві оренди або суперфіцію на умовах, визначених набувачем права власності на такий об`єкт. Позивачем на адресу відповідачки направлялася пропозиція щодо укладення відповідного договору оренди земельної ділянки, проте таку пропозицію відповідачка проігнорувала. Просить суд визнати укладеним, з моменту набрання рішення законної сили, договір оренди земельної ділянки, що розташована у за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :11:084:0010), між ОСОБА_2 та ТзОВ «ФК «Вектор Плюс», в редакції Договору запропонованій у позовній заяві.

05.02.2025 року до суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що проти задоволення позову заперечує, вважає його необґрунтованим. Так, 12.09.2015 року позивач, як іпотекодержатель, звернув стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 і набув право власності на нього. Законодавство України, яке діяло станом на 12.09.2015 року не містило обов`язку власника земельної ділянки укласти договір її оренди, а тому відсутні правові підстави для укладення як самостійно, так і за рішенням суду. Також, укладення договору оренди земельної ділянки в судовому порядку можливо лише вжиття позивачем дій щодо укладення договору в досудовому порядку та недосягнення між ними згоди. Докази вжиття таких заходів позивачем суду не надані. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову (а.с. 89-92).

Одночасно з поданням відзиву на позовну заяву відповідачкою ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 93).

18.02.2025 року позивачем ТзОВ «ФК «Вектор Плюс», через систему «Електронний суд», подано додаткові пояснення по справі (по суті відповідь на відзив на позовну заяву), з яких слідує, що відповідачка ОСОБА_2 приховала від іпотекодержателя інформацію про оформлення права власності на земельну ділянку , що порушує майнові права та інтереси позивача. Відсутність у ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташований належний йому житловий будинок, не дає можливості відчужити його. Відповідачка помилково вважає, що станом на 12.09.2015 року, чинне законодавства України, а саме ст. 120 ЗК України, не передбачала можливості набуття власником об`єкта нерухомого майна права на користування земельною ділянкою, на який такий об`єкт розташований. Крім того, позивачем відповідно до погодженого сторонами порядку листування, надсилався на адресу відповідачки лист-пропозиція укласти договір оренди земельної ділянки на запропонованих в листі умовах. Просить позов задовольнити (а.с. 106-109).

Заперечення на відповідь на відзив від сторони відповідача на адресу суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача ТзОВ «ФК «Вектор Плюс», який приймав участь в режимі відеоконференції, надав пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.10.2006 року між АКБ ТАС - Комерцбанк, правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено кредитний договір № 0201/1006/71-348, відповідно до якого банк надав позичальниці в кредит грошові кошти у сумі 65546 доларів США із сплатою 15 % річних з кінцевим терміном погашення 27.10.2026 року (а.с. 25-28).

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27.10.2006 року між АКБ ТАС - Комерцбанк, правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. за реєстровим № 3771 (а.с. 15-17).

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, в іпотеку банку було передано нерухоме майно житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2006 року.

Також, відповідно п. 4 вказаного договору іпотеки було передбачено, що Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада м. Луцька. У відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України, внаслідок набуття Іпотекодавцем права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, до нього переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташовано Предмет іпотеки. Іпотекодавець зобов`язується належним чином оформити право власності на земельну ділянку в межах необхідних для обслуговування нерухомого майна, що є предметом іпотеки та надати Іпотекодержателю відповідні документи. У випадку набуття Іпотекодавцем права власності на земельну ділянку, на якій розташовано Предмет іпотеки, на вимогу Іпотекодержателя на дану земельну ділянку розповсюджується іпотека. Про усі зміни власника земельної ділянки, набуття Іпотекодавцем, або іншою особою права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що є предметом іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний повідомити Іпотекодержателя протягом п`яти днів з дня укладення відповідного правочину, прийняття відповідним органом державної влади рішень тощо.

Надалі, відповідач ОСОБА_2 на підставі рішення Луцької міської ради від 28.03.2007 року № 12/113, набула право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:084:0010 (а.с. 24), однак вказану інформацію іпотекодержателю не повідомила, відповідні документи не надала.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15, згідно умов якого ПАТ «Сведбанк» було відступлено на користь ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги, зокрема, вимоги за Кредитним договором № 0201/1006/71-348 від 27.10.2006 року, укладеним з ОСОБА_2 (а.с. 18-21).

Окрім того, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., за реєстровим номером № 6970, згідно умов якого до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перейшло право вимоги, зокрема, вимоги за Іпотечним договором від 27.10.2006 року, укладеним з ОСОБА_2 (а.с. 10, 13-14).

Відомості про зміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» було внесено до Державного реєстр іпотек.

Позичальницею ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим ТзОВ «ФК «Вектор Плюс», як іпотекодержатель, звернуло стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , в позасудовому порядку. Так, 12.09.2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24372903 від 12.09.2015 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с. 23).

Отже, з 12.09.2015 року ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Власником земельної ділянки кадастровий номер :11:084:0010, з призначенням «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», на час розгляду справи судом є відповідач ОСОБА_2 .

Вищевказані обставини сторонами визнаються і не оспорюються.

Відповідно до ст. 328 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на нерухоме майно - 12 вересня 2015 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (тут і далі - в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на нерухоме майно - 12 вересня 2015 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналізуючи ст. 120 ЗК України та ст. 378 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавець передбачив за певних обставин можливість припинення права власності на землю у випадку набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи. Отже, законодавець допускає припинення права власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти за попереднім власником.

Як на правову підставу своїх позовних вимог позивач ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» посилається на ч. 12 ст. 120 ЗК України, відповідно до якої, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, особою, яка не може мати таку земельну ділянку у власності, така особа має право вимагати передання їй власником земельної ділянки відповідної земельної ділянки на праві оренди або суперфіцію на умовах, визначених набувачем права власності на такий об`єкт.

Проте, таку редакцію стаття 120 Земельного Кодексу України має з 28.10.2021 року, тобто з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості» № 1174-ХІ від 02.02.2021, відповідно до якого ст. 120 ЗК України була викладена в редакції вищезазначеного Закону.

Таким чином, ст. 120 ЗК України, в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на нерухоме майно - 12 вересня 2015 року, не передбачала такого способу захисту як зобов`язання власника земельної ділянки укласти договір її оренди на праві оренди або суперфіцію на умовах, визначених набувачем права власності на такий об`єкт, або визнати такий договір укладеним.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До такого висновку прийшов постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19).

Оскільки право власності на житловий будинок у позивача ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» виникло 12 вересня 2015 року, спір щодо визнання зазначеного договору укладеним підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тобто відповідно до ст. 120 ЗК України в редакції Закону №1702-УІ від 05.11.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

Такі правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).

Суд вважає, що в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту, відновлення його порушеного права можливо лише шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як слідує з роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» слід відмовити з інших підстав, ніж пропуск строку позовної давності, а саме у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки укладеним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», місце знаходження: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28 А, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений 10 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська