Номер провадження: 22-ц/813/1923/25
Справа № 504/1314/22
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., про скасування державної реєстрацію права власності та припинення право власності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який уточнив у квітні 2023 року, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., яким в остаточній редакції позову просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на одну другу частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинити право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 29 вересня 2009 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області було затверджено мирову угоду за змістом якої ОСОБА_1 , ОСОБА_3 присуджено по одній другій частці житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами закінченого будівництвом, але не зданого до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 .

20 червня 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 17.02.2011 року № 29, ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на одну другу частину у будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: літ «А» -житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «Впд» - погріб, літ. «Г» - комора, літ. «Д» - душ, літ. «М» - сарай, №1-8 огорожа, І- цистерна, ІІ брукування.

Як вказує позивач, за технічним паспортом домоволодіння, який виготовлений за станом на 29 вересня 2009 року, загальна площа будинку складала 80,6 кв.м, житлова площа- 53,9 кв.м.

У 2019 році він збудував сарай.

Для введення сараю до експлуатації позивач звернувся до органів ДАБК та отримав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серії ОД № 66.

У січні 2020 року він вирішив зареєструвати своє право власності на новозбудований сарай, але йому було відмовлено, оскільки в державному реєстрі речових прав відкрито розділ № 27 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де вказано, що загальна площа складає 80,6 кв.м., житлова площа складає 53,9 кв.м., та складається з літ. «А» - житловий будинок, літ. «Е», «З», «Л» - сараї, літ. «Ж» - літня кухня, літ. «И» - вбиральня, літ. «К «навіс», « 1-8 огорожа, а відповідно до поданого позивачем технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Регіональний центр юридичної допомоги» 05.11.2010 року, зазначено, що загальна площа будинку становить 91,3 кв.м., житлова площа становить 53,9 кв.м., а також відмінні характеристика будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач вказує, що вказане позбавляє його можливості вчинити дії спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на заявлений ним сарай.

Позивач вказує, що йому стало відомо про те, що 08.10.2019 року відповідачка отримала у власність на підставі договору дарування одну другу частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Позивач вважає, що реєстрація за відповідачкою права власності, та її самовільна забудова, перешкоджає позивачу зареєструвати свою будівлю.

Позивач вказує, що на його думку, технічний паспорт, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 підроблений, про що він написав заяву до відділку поліції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивуванні.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2010 року визнано мирову угоду укладену між сторонами та закрито провадження у справі № 2-1523/2010.

За умовами мирової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 присуджено по одній другій частці житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами закінченого будівництвом, але не зданого до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 .

20 червня 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 17.02.2011 року № 29, ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на одну другу частину у будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: літ «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «Впд» - погріб, літ. «Г» - комора, літ. «Д» - душ, літ. «М» - сарай, №1-8 огорожа, І- цистерна, ІІ брукування.

На підставі рішення від 17.02.2011 №29 виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Одеського району Одеської області, 24 лютого 2011 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на одну другу частину у будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: «А», загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., та господарчих будівель і споруд літ. «Е», «З», «Л» - сараї, літ. «Ж» - літня кухня, літ. «И» - вбиральня, літ. «К «навіс», «1-8 огорожа».

08 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування однієї другої частини у будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: «А», загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., та господарчих будівель і споруд літ. «Е», «З», «Л» - сараї, літ. «Ж» - літня кухня, літ. «И» - вбиральня, літ. «К «навіс», «1-8 огорожа».

Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., внесений до реєстру за №2222.

З наявної у справі інвентарної справи №578 на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що на земельній ділянці існують самочинно побудовані об`єкти, а саме, літ. «а1», літ. «М», які були наявні за станом на 26 квітня 2011 року (згідно запису в інвентарній справі).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

1) позивач не довів суду, що право власності ОСОБА_2 набула у супереч нормам закону;

2) вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності не є ефективним способом захисту.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі №910/10784/16 (провадження №12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У справі, що переглядається, позивач зазначає, що реєстрація нерухомого майна відповідачки та її самовільна будівля перешкоджає позивачу зареєструвати свою будівлю, що порушує його права та інтереси співвласника 1/2 частини будинку.

Колегією суддів встановлено, що 20 червня 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 17.02.2011 року № 29, ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на одну другу частину у будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: літ «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж, літ. «Впд» - погріб, літ. «Г» - комора, літ. «Д» - душ, літ. «М» - сарай, №1-8 огорожа, І- цистерна, ІІ брукування.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27) зареєстрований тільки за ОСОБА_2 (вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки: 1/2).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до органів державної реєстрації з метою державної реєстрації права власності.

У рішенні державного реєстратора №50631032 від 13 січня 2020 року вказано, що у державному реєстрі речових прав відкрито розділ №27 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначено, що загальна площа ОНМ 80,6 кв.м. та житлова площа 53,9 кв.м. та складається Літера «А» - житловий будинок. Господарські будівлі та споруди, що складаються з літер: «Е,З,Л»-сарай, «Ж»-літня кухня; «И»-вбиральня; «К»-навіс; №1-8-огорожа, а відповідно до поданого технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Регіональний цент юридичної допомоги» від 06.11.2019 інвентаризаційна справа №б/н. зазначено загальна площа 91,3 кв.м., житлова 53,9 кв. м., також відміна характеристик будинку, господарських будівель та споруд. Також відповідно до наявної декларації про готовність об`єкта (індивідуальних) №ОД66 зазначено Нове будівництво: літ «М» сарай; АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 18).

Аналіз матеріалів справи дозволяє дійти висновку, що фактично у документах наявна розбіжність щодо геометричних параметрів будинку (площа будинку), яка встановлена різними технічними документами.

Апеляційний суд зазначає, що припинення права власності за ОСОБА_2 та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_2 відповідного права власності не призведе до відновлення порушеного права позивача, а навпаки порушить право власності ОСОБА_2 .

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18).

Колегія суддів також додатково зазначає, що внатурі частки співвласникам будинку та земельної ділянки не виділялись, а тому фактично ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (яка отримала право власності на спірний об`єкт нерухомості) володіють будинком в ідеальних частках.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення необхідно змінити в частині мотивування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 липня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева