Справа № 128/645/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Кулішко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисий О.В. звернувся до суду із даним позовом, у якому викладено наступну позицію.

20.10.2023 біля 07-00 год. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mersedes-Benz Sprinter 411 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Хмельницький, на а/д «М-30», сполученням «Стрий-Тернопіль- Кропивницький-Знам`янка-Ізварине», а саме по об`їзному шосе м. Вінниці, в межах населеного пункту с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, неподалік будинку №60-А по вул. Менделєєва, під час вибору безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із попутним, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ..В результаті первинного зіткнення автомобіль «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , продовжуючи рух, по інерції виїхав за межі проїзної частини на тротуар, де зіткнувся із металевим парканом.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000545 по обвинуваченню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 17.10.2024 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набув законної сили 19.11.2024. Отже, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного ДТП та обставина цього ДТП, не потребують доказування в силу ст. 82 ЦПК України.

Власником автомобіля марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ №2954278 від 07.09.2023.

З метою отримання відшкодування страхової виплати за фактом настання страхового випадку у вигляді ДТП позивач у строк, а саме 01.11.2023, звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП. За фактом звернення до відповідача страховим комісаром було проведено огляд автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , для визначення обсягу завданих механічних пошкоджень та їх оцінки. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 27.11.2023 №81-R/13/65 встановлено, що ринкова вартість майна автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 58154,40 грн.. Ринкова вартість пошкодженого майна автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 17128,46 грн. в т.ч. ПДВ. За результатом проведеного огляду АТ «СГ «ТАС» було визначено суму страхової виплати на предмет відшкодування шкоди, завданої автомобілю «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 58154,40 грн.. Таким чином, сума страхової виплати становить 41025,94 грн. (58154,40 грн. 17128,46 грн.).

Однак, позивачеві в усному порядку працівником АТ «СГ «ТАС» було повідомлено, що без наявності вироку суду, що набув законної сили, розгляд заяви про здійснення виплат проводитися не буде. Так, після набрання вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 17.10.2024, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який набрав законної сили 19.11.2024, з метою отримання страхового відшкодування 29.11.2024 позивачем подано його (вирок суду) до АТ «СГ «ТАС» разом із заявою про виплату страхового відшкодування. У відповідь на дане звернення відповідачем надано позивачу відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із пропуском строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування, а саме, що заява була подана 29.11.2024, тобто, поза межами річного строку на подання звернення до страхової компанії про виплату страхового відшкодування.

З огляду на вищевикладене, посилаючись на положення ЦК України, норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», правові позиції Верховного Суду, вважає, відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування безпідставною і необгрунтованою, а тому просить стягнути із відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 41025,94 грн. та понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. і витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн..

Відповідачем ПрАТ «Страхова група «ТАС» подано відзив на позовну заяву (а.с. 42- 43) у якому викладено наступну позицію.

Відповідач не погоджується із заявленими до нього позовними вимогам з огляду на те, що 29.11.2024 відповідачем отримано від позивача заяву про страхове відшкодування по ДТП, яка сталася 20.10.2023. Разом із тим, відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю та життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, позивач пропустив річний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування, тому в силу п. 37.1.4. ст. 37 вказаного Закону не має права на отримання страхового відшкодування. Окрім того, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/2954278, франшиза становить 3200,00 грн.. Таким чином, в разі своєчасного звернення із заявою про стархове відшкодування, у зв`язку з фізичним знищенням транспортного засобу, відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП та з вирахуванням франшизи (3200,00 грн.), отже вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими.

На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного повадження, призначено підготовче засідання (а.с. 37).

Ухвалою суду від 01.04.2025 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті (а.с. 56).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лисий О.В. не з`явилися, подали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити (а.с. 58).

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність (а.с. 41).

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 17.10.2024 у справі №128/104/24 затверджено угоду від 17.10.2024 про визнання винуватості, укладену між процесуальним прокурором у кримінальному провадженні №0000545 від 20.10.2023 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_2 в присутності його захисника адвоката Ткача Ю.А. та призначено покарання, узгоджене сторонами угоди. Визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки (а.с. 9-11). Вирок суду набув законної сили 19.11.2024.

Відповідно до вказаного вироку суду ОСОБА_2 , 20.10.2023, близько 07 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 411 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Хмельницький автодорогою «М-30» сполучення «Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка Луганськ Ізварне», а саме: по об`їзному шосе м. Вінниці, в межах населеного пункту с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, неподалік буд. № 60А, що по вул. Менделєєва вищевказаного населеного пункту, під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення із попутнім технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В результаті первинного зіткнення автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , продовжуючи рух, по інерції виїхав за межі проїжджої частини на тротуар, де зіткнувся з металевим парканом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 909/961 від 23.11.2023, отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми забійна рана в лобній ділянці по центру, перелом кісток склепіння черепа вдавлений багатоуламковий перелом лобної кістки та лобної пазухи ліворуч, забій обох лобних долей головного мозку із формуванням епідуральних нашарувань в проекції вдавленого перелому. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , за ступенем тяжкості, належать до тяжких тілесних ушкоджень, являлися небезпечними для життя в момент заподіяння та супроводжувались загрозливими для життя явищами. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-23/19984-ІТ від 20.11.2023, в заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 411 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, ОСОБА_2 , за вищевказаних обставин порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, згідно яких п. 13.1 - Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Порушення зазначених вимог «Правил дорожнього руху України» водієм ОСОБА_2 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 автомобіль марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (а.с. 12).

З копії повідомлення №22329/02/2023/53 від 01.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 31.10.2023 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 20.10.2023 о 07-00 год. на а/д «М-30», вул. Львівське шосе, об`їзна дорога м. Вінниці, в р-ні буд. №7, вул. Мечнікова, де водій автомобіля марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», поліс ОСЦПВВНТЗ №216836187, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», поліс ОСЦПВВНТЗ №АТ2954278 (а.с. 13-13а).

29.11.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 14-15).

Листом №22821/9124/ТС від 12.12.2024 ПрАТ «СГ «ТАС» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим, що заявником було перевищено термін подачі заяви про страхове відшкодування та у відповідності до вимог п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СГ «ТАС» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування (а.с. 16).

14.01.2025 за вих. №65 ПрАТ «СГ «ТАС» на адвокатський запит представника позивача адвоката Лисого О.В. надіслало копію Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 від 27.11.2023 №81-R/13/65 (а.с. 17, 18-20).

Відповідно до копії вказаного Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, здійсненого ФОП ОСОБА_3 від 27.11.2023 №81-R/13/65, ринкова вартість майна ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , складає 58154,4 грн.; ринкова вартість пошкодженого майна ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , внаслідок ДТП, складає 17128,46 грн. (а.с. 20-32).

Згідно копії Полісу №АТ 2954278 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 46): страховик ПрАТ «Страхова Група «ТАС»; страхувальник ОСОБА_2 ; строк дії договору з 08.09.2023 00:00 по 07.09.2024 23:59 включно; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 160000,00 грн.; розмір франшизи 3200,00 грн.; забезпечений транспортний засіб Mersedes-Benz Sprinter 411 CDI, тип С1, номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV(далі Закон №1961-IV).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, з урахуванням установлених у цій справі обставин, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України від 07 березня 1996 року№85/96-ВР «Про страхування» та пункту 6 частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема за наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №65/4621/16-к зазначила, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 Закону №1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що Закон №1961-IV з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом №1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

У даній справі судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням від 31.10.2023, яке зареєстроване у ПрАТ «СГ «ТАС» 01.11.2023 за реєстраційним №22329/02/2023/53, про настання події, в якій повідомив про факт ДТП (а.с. 13-13а).

Разом із тим, із заявою про страхове відшкодування позивач звернувся до відповідача 29.11.2024, тобто, пропустив присічний річний строк на страхове відшкодування завданої шкоди.

Тобто, позивач вчинив дії для встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. З 01 листопада 2023 року страхова компанія саме за заявою позивача обізнана щодо факту ДТП, її учасників та наслідків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СГ «ТАС», позивач зазначив, що право звернення до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у нього виникло з моменту набрання вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 17.10.2024 обвинувального вироку відносно ОСОБА_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зроблено наступні висновки.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що навіть у разі пропуску потерпілою особою строку, встановленого у статті 37 Закону №1961-IV, остання вправі звернутися із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої у ДТП, в судовому порядку безпосередньо до страховика, у разі, якщо розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування, за наявності поважних причин несвоєчасного звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України викладеної у постанові в справі №640/15546/17 від 19.01.2022 року, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З огляду на зазначене відмова страховика у здійсненні виплати з підстав недотримання строку звернення є такою, що порушує захищене статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту.

Наявність засобу юридичного захисту в розумінні ст. 13 поряд із закріпленням обґрун-тованості вимог повинно забезпечувати можливість відшкодування шкоди. Розгляду підлягають усі процедури: як судові, так і позасудові. Формальні засоби юридичного захисту, що перешкоджають розгляду скарги за суттю, у тому числі судові перегляди, можуть не задовольняти вимоги ст. 13. Характер засобу юридичного захисту, необхідного для дотримання ст. 13, залежить від природи можливого порушення. В більшості випадків буває достатньо відшкодування.

Тобто, тривалість досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 і встановлення його вини у вчинені ДТП, яка мала місце 20.10.2023 не може бути підставою для позбавлення позивача права на вирішення по суті питання про відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок ДТП.

Неподання позивачем заяви про страхове відшкодування упродовж одного року не призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини, обставини її настання та розмір заподіяної шкоди.

Крім того, судом не встановлено недобросовісне виконання ОСОБА_1 зобов`язань та недобросовісну його поведінку.

Разом із тим, як встановлено судом, відповідно до копії Поліса №АТ2954578 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи становить 3200,00 грн. (а.с. 46).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що згідно із Звітомпро визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, здійсненого ФОП ОСОБА_3 від 27.11.2023 №81-R/13/65, ринкова вартість майна ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , складає 58154,4 грн.; ринкова вартість пошкодженого майна ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , внаслідок ДТП, складає 17128,46 грн. (а.с. 20-32).

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 37825,94 грн., з урахуванням суми франшизи в розмірі 3200,00 грн..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру позовних вимог, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1114,30 грн..

Вирішуючи питання щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., яку позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року.

Зокрема, у вказаному рішенні Верховний Суд зазначав, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки, позивачем не надано суду документи, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що відсутні правові підстав для її стягнення з відповідача.

На підставі викладеного, ст. ст. 12, 14, 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 178-179,258, 259, 263- 265, ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення коштів задовільнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 37825 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень 94 копійки та 1114 (одну тисячу сто чотирнадцять) гривень 300 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешканець АДРЕСА_1 ;

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»», адреса: 03062, м. Київ, пр-т Переомги, 65, .

Суддя Л.П. Шевчук