єдиний унікальний номер справи 546/380/25
номер провадження 2/546/352/25
РІШЕННЯ

іменем України

04 червня 2025 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді - Лівер І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Гудзенко С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Решетилівка Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 96934 від 08.12.2019 року в розмірі 16560 грн. 00 коп., з яких 4000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 12560 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за процентами. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (надалі ТОВ «ЗАЙМЕР») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №96934 надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені Договором на умовах: сума виданого кредиту - 4000 грн., дата надання кредиту - 08.12.2019; строк кредиту - 30 днів, валюта кредиту - UA; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. На підставі вимог п. 2.4.4 кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів. За інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 24.02.2025, 08.12.2019 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим їй була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості, яка залишилась без виконання.

Між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) відступило «ФК «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників. Вказує, що відповідно до Реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2022 від 28.10.2021 року «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 . Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості у розмірі 16 560 грн, яка складається з 4000 грн - тіло кредиту, 12 560 грн - заборгованість за процентами та судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою суду від 08 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

26.05.2025 до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначає, що вважає позовну заяву непоґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На думку позивача, між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 96934 від 08.12.2019. Таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству. На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору № 96934 від 08.12.2019. При цьому, приєднаний до матеріалів справи Договір не містить підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору № 96934 від 08.12.2019, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Разом з тим, доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Також, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Позивачем, разом із позовною заявою, направлено до суду копію інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», за даними якої, грошові кошти ніби перераховані через невстановленого посередника, проте у наданому позивачем кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. У вказаній довідці відсутній підпис працівника банку відповідального за проведення операції. Наявні лише підпис та печатка Товариства, що вочевидь не може свідчити про те, чи відправлялось платіжне доручення до банку, та чи виконувалось воно банком. Доказів того, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить або використовувався відповідачем матеріли справи не містять. Отже, позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу нібито отримання відповідачем коштів від ТОВ «ЗАЙМЕР». Документ, наданий ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» під назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 96934 фактично таким не являється, оскільки складений не банком, а самим ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Відтак, надана позивачем виписка з особового рахунка за кредитним договором № 96934 не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості. Позивачем взагалі не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема простроченої заборгованості за процентами, із зазначенням за який період була нарахована (щоденно) та за якою відсотковою ставкою. Як вбачається з договору № 96934 від 08.12.2019 кредит надається на строк 30 днів - до 06 січня 2020 року. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Тому, право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору у ТОВ «ЗАЙМЕР» 06.01.2020, тому починаючи із зазначеної дати, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом. Проте, ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ»» не надав арифметичного розрахунку з посиланням на норми кредитного договору щодо стягнення простроченої заборгованості за процентами в розмірі 12 560,00 грн., що значно перевищує розмірі відсотків 2 400,00 грн., визначених в межах строку дії договору. У позовній заяві, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заявлено орієнтовний розмір судових витрат понесених на правову допомогу в розмірі 12 922,40 грн. Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 922,40 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. Позивачем не долучено до позовної заяви ордер адвоката про надання правничої (правової) допомоги та Акт виконаних робіт (наданих послуг) позивачу. Просив розглядати справу без участі сторони відповідача. Відмовити у задоволенні позову ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнути з позивача ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6 000,00 грн.

28.05.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що кредитний договір № 96934 від 08.12.2019 з позичальником укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тому кредитний договір, який укладений між сторонами в електронній формі має силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору перераховані кошти. Позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та Відповідач - ОСОБА_1 . Первісний кредитор, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація - є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також зазначив, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» в повній мірі доведено факт отримання Відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Також, у відповідності до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Відповідач у зв`язку із розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Розумність розміру гонорару адвоката повинна встановлюватись судом на підставі поданих стороною доказів. Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Листом МФУ від 16.02.2017 р. № 31-11410-06-5/4339 роз`яснено, що документами які підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката Відповідача у розмірі 6 000,00 грн. Також обставини, на які посилається Відповідач у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Просив прийняти Відповідь на відзив на позовну заяву до розгляду та долучити до матеріалів цивільної справи. Відзив на позовну заяву Відповідача у залишити без розгляду та задоволення. Розгляд справи проводити за відсутності представника Позивача. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесені судові витрати. Позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

04.06.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. У якій просить стягнути з відповідача на користь позивач витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справу повідомлений завчасно та належним чином. У позовній заяві та відповіді на відзив просив справу розглядати без участі представника.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив справу слухати без участі сторони відповідача.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08 грудня 2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено договір №96934 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, тобто укладено договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України Про електронну комерцію.

За умовами договору товариство надає позичальникові фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 4 000 грн, строк кредиту - 30 днів, тобто до 06 січня 2020 року. Але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами (п.п.1.1, 1.2 договору).

Як слідує з п.п. 1.3-1.5 договору, за користування кредитом позичальник сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Датою укладання цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.

Згідно з п.п. 2.1 2.3 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» - технологічним оператором платіжних послуг від 25.02.2025 року, відповідно до якої 08 грудня 2019 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 перераховано кредитні кошти в сумі 4000 грн за договором 96934.

Відповідно до довідки ТОВ «ЗАЙМЕР», клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено догорів № 96934 від 08.12.2019 ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР» за одноразовим ідентифікатором НОМЕР_6, дата відправки ідентифікатору 08.12.2019, номер НОМЕР_2 .

28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, платіжних доручень від 02 листопада 2021 року та 23 листопада 2021 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 96934 від 08 грудня 2019 року у загальному розмірі вимог 16560 грн.

Позивач надав суду виписку особового рахунку за кредитом № 96934 та зазначив, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №96934 від 08 грудня 2019 року, що утворилася за період 08.12.2019-13.01.2025 року у загальному розмірі 16 560 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 4 000 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 12 560 грн.

31 січня 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу відповідача ОСОБА_1 була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором № 96934 від 08 грудня 2019 року.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

Судом встановлено, що договір про надання фінансового кредиту № 96934 від 08 грудня 2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 останнім підписано одноразовим ідентифікатором НОМЕР_7, який було надіслано на номер відповідача НОМЕР_8.

Підписуючи договір, позичальник ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЗАЙМЕР». Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору.

Так, укладений між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 договір містить усю необхідну для ідентифікації позичальника інформацію (паспортні дані, РНОКПП, електронну адресу, номер особистого електронного платіжного засобу, адресу проживання) та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «НОМЕР_7», відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Отже, відповідний договір між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 є укладеним.

Відповідно до Закону кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договорів, так і належності відповідачу зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

З приводу виконання кредитором обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів та виникнення обов`язку щодо погашення заборгованості з боку позичальника, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою, про що мається висновок у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21, провадження № 61-11609сво23, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22, провадження № 61-5252сво23.

Як убачається з умов договору про надання фінансового кредиту № 96934 від 08 грудня 2019 року, зокрема пункту 1.4, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Розділ 7 договору, реквізити клієнта, відповідач зазначено рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Факт перерахування грошових коштів ОСОБА_1 підтверджено листом ТОВ «Платежі онлайн» від 25 лютого 2025 року про переказ на картку № НОМЕР_1 грошових коштів в розмірі 4 000 грн, транзакція № 27576-56021-93247.

Вказані докази є належними та такими, що підтверджують факт перерахування позичальнику на вказаний ним рахунок кредитних коштів.

Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаним про підписання кредитного договору, графіка погашення кредиту та сплати відсотків, не вчиняв дії щодо захисту, на його думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаним договором.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц, провадження № 61-6952св24.

Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, на яку переказано грошові кошти в розмірі 4 000 грн, та яка вказана ним в договорі розділу 7, йому не належить.

Разом з тим, відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, тому мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому зазначеної картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем отримано кредитні кошти за договором про надання фінансового кредиту № 96934 від 08 грудня 2019 року у сумі 4 000 грн, однак належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кредитні кошти у передбачений договором строк.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Позивачем надано виписку по особовому рахунку за кредитним договором № 96934, у якій зазначено, що загальна заборгованості становить 16 560 грн, яка складається з: простроченого тіла кредиту - 4 000 грн, прострочені відсотки - 12 560 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих коштів та відсотків за користування кредитом.

Разом з тим, як встановлено з умов кредитного договору № 96934 від 08 грудня 2019 року, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту був погоджений сторонами та становив 30 днів, тобто 06 січня 2020 року.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.

Отже, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 2400 грн за період з 08 грудня 2019 року по 06 січня 2020 року, виходячи з розрахунку: 4 000 грн (тіло кредиту) х 2% (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредиту).

Тому зазначена позивачем сума заборгованості за відсотками нарахована за межами визначеного договором строку, що суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

Окрім того, позивачем не надано суду розрахунку заборгованості за кредитним договору № 96934 від 08 грудня 2019 року.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що кредит надається строком на 30 днів з 08 грудня 2019 року - строк кредитування.

Отже, позивач ТОВ «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4000 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 2400 грн. Вимоги стягнення розміру заборгованості за відсотками в частині суми 8560 грн, не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах та не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

04.06.2025 року представником позивача надана заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. У якій просить стягнути з відповідача на користь позивач витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

На підтвердження понесення таких витрат представник позивача надав, довіреність від 30 грудня 2024 року, акт про отримання правової допомоги робіт від 03 червня 2025 року, який містить детальний опис робіт та їх вартість, платіжну інструкцію № 3 9145 від 03 червня 2025 року в розмірі 10 500 грн, рахунок на оплату згідно Договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року на суму 10500 грн. До позовної заяви представником позивача долучено договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року та додаткова угода № 1.

У відзиві представник відповідача заперечував щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, вважав їх неспівмірними, також просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

На підтвердження понесення таких витрат представник відповідача надав довіреність від 08 травня 2025 року, свідоцтво про заняття діяльністю, ордер серії В1 № 1237390 від 23 травня 2025 року, договір про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н від 06 травня 2025 року, Додаток № 1 до договору, в якому визначено фіксований розмір гонорару (6 000грн), рекомендовані ставки адвокатського гонорару, акт виконаних робіт від 23 травня 2025 року вартістю 6 000 грн.

Згідно з вказаним Актом, адвокатом було виконано наступні роботи: 1) усна консультування клієнта, 2) вивчення та аналіз позовної заяви з додатками, 3) складання, оформлення, подання до суду в інтересах клієнта відзиву на позовну заяви, термін виконання 10 годи (16 стр) вартість - 6000 грн.

У відповіді на відзив представник позивача вважав заявлену вартість виконаних представником робіт з огляду на малозначність справи та її складність неспівмірною та не доведеними належними доказами.

Доводи представника позивача про відсутність в матеріалах справи будь-яких документів, які б свідчили про оплату відповідачем гонорару представнику та того, що послуги надавались у цій справі пов`язаних із наданням правової допомоги та оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), є безпідставними та необґрунтованими, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, а також в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями п.1 ч.2 ст.137, ч.8 ст.141 ЦПК України.

При подачі позовної заяви ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн за платіжною інструкцією № 3 6334 від 14 березня 2025 року.

Позовні вимоги позивача ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» задоволено частково на 57,97%.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами під час розгляду справи, надав оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності та значимості дій адвокатів у справі, враховуючи розмір задоволених позовних вимог що становить 57,97 %, суд вважає, що з позивача слід стягнути 6 086,85 грн витрат на правничу допомогу (10500*57,97%) та 1 404,27 витрат зі сплати судового збору (2422,40*57,97%), у загальному розмірі 7 491,12 грн. З позивача на користь позивача підлягаю стягненню 2 521,80 грн витрат на правничу допомогу (6000*42,03%).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, слід провести взаємозалік судових витрат у справі, які в результаті стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ ««ФК «КЕШ ТУ ГОУ у сумі 4 969,32 грн (7 491,12 - 2 521,80).

Керуючись ст. ст. 4, 5, 141, 247, 258, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 08.12.2019 № 96934 у розмірі 6 400,00 (шість тисяч чотириста) гривень, з яких 4 000 грн. - заборговані за тілом кредиту, 2 400 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на правову допомогу та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 969,32 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 32 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (місцезнаходження:04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, 82, офіс № 7; ЄДРПОУ - 42228158);

Представник позивача - Пархомчук Сергій Валерійович, РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

Представник відповідача - ОСОБА_2, РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 04.06.2025

Суддя І.В. Лівер