Номер провадження: 22-ц/813/2297/25
Справа № 521/2555/24
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича, представника ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2024 року про залишення заяви без розгляду, постановлену під головуванням судді Плавича І.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , в якій просив встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначив, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 24.09.2005 року.

Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.01.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.

Після розірвання шлюбу неповнолітній син ОСОБА_3 залишився проживати із заявником та знаходився на повному його утриманні. У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії на територію України заявник з сином в вересні 2022 року вимушені були покинути місце свого постійного проживання та переїхати до м. Одеси, а мати дитини - ОСОБА_2 залишилась проживати на тимчасово окупованій території в м. Мелітополь та як відомо заявнику виїжджати наміру не має. Перебуваючи в м. Одесі заявник і надалі продовжує самостійно утримувати і виховувати сина ОСОБА_3 , і як батько створив всі належні умови для проживання сина, здійснює опіку над дитиною, дбає про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, самостійно несе витрати на придбання для дитини одягу, продуктів харчування, а також всі витрати на проживання дитини.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 заявнику необхідно для захисту прав та інтересів дитини без згоди матері, а також своїх прав та інтересів, як батька і надасть можливість заявнику одноосібно звертатись до Державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, оскільки наразі постає питання щодо влаштування сина на очне навчання до школи, а також оформити соціальну допомогу дитині, яка виховується лише одним з батьків.

Також встановлення даного факту дозволить заявнику здійснити поїздку за межі України з метою відпочинку та оздоровлення дитини, а також підбору навчального закладу для майбутнього навчання сина за кордоном.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2024 року заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Ільїчов С.Д., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст. 293, 315 ЦПК України, оскільки в заяві була викладена мета встановлення юридичного факту, зокрема для захисту прав та інтересів дитини без згоди матері, а також своїх прав та інтересів, як батька.

Також апелянт вважає, що суд залишаючи заяву без розгляду вийшов за межі заяви та самостійно дійшов висновку про можливе існування спору із повноважним органом, щодо доведення наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, так як заявник не мав спору про будь-яке право з державними органами й чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2024 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. для розгляду справи (а.с. 86).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року провадження за апеляційною скаргою адвоката Ільїчова С.Д., представника ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 88-89).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року справа призначена до розгляду (а.с. 92).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. для розгляду справи, у зв`язку з відрахуванням судді Дришлюка А.І. зі штату суду (а.с. 116).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 29 квітня 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів (а.с. 118).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 травня 2025 року справа прийнята до провадження колегією суддів під головуванням судді Комлевої О.С., розгляд якої був призначений на 29 травня 2025 року (а.с. 119).

В судове засідання, призначене на 29 травня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 110-114).

До суду від адвоката Ільїчова С.Д., представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 122-123).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , посилався на те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини йому необхідно для захисту прав та інтересів дитини без згоди матері, а також своїх прав та інтересів, як батька і надасть можливість заявнику одноосібно звертатись до Державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, оскільки наразі постає питання щодо влаштування сина на очне навчання до школи, а також оформити соціальну допомогу дитині, яка виховується лише одним з батьків.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду у порядку окремого провадження.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі №139/122/14-ц (провадження №61-3238св22) вказано, що:

«під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі №198/99/15-ц (провадження №61-7049св22) вказано, що:

«згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

Згідно зі ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дитини батьком без участі матері необхідне заявникові для забезпечення можливості захисту, як прав та інтересів дітей, так і прав та інтересів батька.

У даній справі, що переглядається факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

На підставі вищевикладених обставин, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст. ст. 293, 315 ЦПК України.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постанові Верховного Суду.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги адвоката Ільїчова С.Д., представника ОСОБА_1 про те, щосуд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст. 293, 315 ЦПК України, оскільки в заяві була викладена мета встановлення юридичного факту, зокрема для захисту прав та інтересів дитини без згоди матері, а також своїх прав та інтересів, як батька, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Також колегія суддів, зазначає, що такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Доводи про те, що суд залишаючи заяву без розгляду вийшов за межі заяви та самостійно дійшов висновку про можливе існування спору із повноважним органом, щодо доведення наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, так як заявник не мав спору про будь-яке право з державними органами й чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту,колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з урахуванням викладених вище обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду з тих підстав, що вбачається спір про право.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича, представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 червня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький