КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 361/8264/23 Головуючий у суді першої інстанції - Петришин Н.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/906/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

встановив:

У вересні 2023 року позивач АТ «Державний ощадний банк України» звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 11.01.2021 між сторонами укладено договір про споживчий кредит № 2279_020, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 200 000,00 грн, а позичальник зі свого боку зобов`язався у строк не пізніше 10.01.2026 повернути кредит рівними частинами, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 56 % річних, та сплатити комісійні винагороди за банківські послуги.

Банк свої зобов`язання виконав надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. 13.09.2022 відповідач завернувся до банку з заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитом.

16.09.2022 року між сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Договору про споживчий кредит від 11.01.2021 № 2279_020.

Проте відповідач систематично порушує умови кредитного договору в частині своєчасності та повноти сплати кредиту та процентів, згідно встановленого графіку. Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має право стягнути з відповідача всю суму заборгованості за кредитним договором по кредиту та пені достроково в судовому порядку.

Станом на 05.09.2023 року розмір заборгованості відповідача перед банком становить: 157 717, 11 грн. - загальна сума простроченого кредиту, 29 352, 94 грн. - загальна сума прострочених нарахованих відсотків.

Посилаючись на викладене просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вказаному розмірі, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» прострочену заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 151,17 грн та заборгованість прострочених нарахованих відсотків у розмірі 29 352,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 877,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач АТ «Державний ощадний банк України» подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2024 року в скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі вказує, що, відповідно до п. 3.9.3.2. Кредитного договору, дострокове повернення кредиту за ініціативою Банку відбувається у разі прострочення виконання зобов?язань Позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 88 календарних днів.

Також, сторони погодили зміну терміну остаточного повернення кредиту у зв?язку з настанням відкладальних обставин, зокрема у разі прострочення виконання зобов?язань позичальником за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 88 календарних днів (п.3.10.2.2. Кредитного договору).

Через наявність простроченої заборгованості понад 88 календарних днів, та, відповідно до умов договору про зміну терміну остаточного повернення коштів, Банк скористався своїм правом на стягнення всієї заборгованості, та з метою захисту свого права звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з відповідним позовом до позичальника.

Тому висновки суду щодо обов`язковості досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту є помилковими.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (станом на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 187 070,05 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 11 січня 2021 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 2279_020.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит в загальному розмірі 200 000,00 грн на споживчі потреби зі на строк 60 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 10 січня 2026 року.

У відповідності до пункту 2.4.1. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку плату (проценти) в розмірі 56 % річних.

Згідно з пунктом 3.3.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 3 333,33 грн та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно, до 25 числа місяця наступного за звітним, починаючи з лютого 2021 року.

Відповідно до пункту 8.3 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу.

Відповідно до пункту 3.9.2. Кредитного договору, виконання позичальником вимог банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги від банку.

Відповідно до пункту 3.9.3.2. Кредитного договору, дострокове повернення кредиту за ініціативою банку відбувається у разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 88 календарних днів.

16 вересня 2022 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до Договору про споживчий кредит від 11 січня 2021 року № 2279_020.

Відповідно до копії додаткового договору №1 до Договору про споживчий кредит від 11 січня 2021 року № 2279_020 вбачається, що п.3 доповнено п.п. 2.2. Кредитного договору абзацом наступного змісту: «Сторони домовилися, що позичальник сплачує прострочені проценти за користування Кредитом в розмірі 19 903, 41 грн. шляхом збільшення на відповідну суму залишку заборгованості Позичальника за Основною сумою боргу за цим Договором та що станом на 16 вересня 2022 р. розмір заборгованості Позичальника за Основною сумою боргу за цим Договором становить 166 197, 94 грн.»

Відповідно до пунктів 3.3.3.1., 3.3.3.2 додаткового договору №1 до Договору про споживчий кредит від 11 січня 2021 року № 2279_020 встановлено, шо позичальник зобов`язується здійснювати: повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 3 136 (три тисячі сто тридцять шість) гривень 00 копійок в місяць щомісячно з 25 числа місяця, починаючи з вересня 2022 року; сплату процентів, нарахованих Банком на залишок Основної суми боргу за Кредитом, комісійних винагород (у разі їх встановлення цим договором) щомісячно до 25 числа місяця, починаючи з поточного місяця, вересня 2022 року.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05.09.2023 року розмір заборгованості відповідача перед банком становить: 157 717, 11 грн - загальна сума простроченого кредиту, 29 352, 94 грн - загальна сума прострочених нарахованих відсотків.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України.

Так у цій статті зазначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Згідно з частиною десятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) та у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 409/1398/18 (провадження № 61-8551св21).

При цьому відсутні підстави вважати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) не врахувала роз`яснення Конституційного Суду України, викладені ним у рішенні від

09 липня 2002 року № 15-рп/2002, оскільки розглядаючи справу за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кампус Коттонклаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України Конституційний Суд України зазначив про те, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування»передбачено, що разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Зі змісту кредитного договору про споживчий кредит № 2279_020 відповідно до п. 3.9.2. встановлено, що виконання позичальником вимог банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги від банку.

Тобто сторони договору визначили направлення банком досудової вимоги у разі порушення умов договору.

АТ «Ощадбанк» просило достроково стягнути з відповідача ОСОБА_1 усю суму кредиту, нарахованих процентів, інфляційні втрати та три проценти річних.

Проаналізувавши матеріали справи, суд встановив, що матеріали справи не містять копії надісланої боржнику вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, з доказами її направлення, а відтак відсутні докази виконання позивачем вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою врегульовано порядок дострокового погашення кредиту.

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано.

Документом, що підтверджує відправлення банком листа про вимогу дострокового повернення кредиту та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа клієнту за адресою його проживання (реєстрації).

Отже, наведені вище умови та вимоги Закону України «Про споживче кредитування» дають підстави вважати, що на час виникнення спірних правовідносин, був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Тому, враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на дострокове стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення усієї суми заборгованості достроково.

За викладених обставин, оскільки позивачем не дотримано визначеного законом порядку дострокового стягнення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача поточної заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 151, 17 грн за період із вересня 2022 року по 05 вересня 2023 року та заборгованість прострочених нарахованих відсотків у розмірі 29 352, 94 грн.

Посилання апелянта на те, що у даному випадку у банку відсутній обов`язок досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги, колегія суддів відхиляє, оскільки такий обов`язок прямо передбачено вимогами ч. 4 ст. Закону України «Про споживче кредитування».

Тому доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома