РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Шкромиди Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору,

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась через систему «Електроний суд» з цим позовом про визнання недійсним договору про надання кредиту №3377-КС-001 від 21.06.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» як такий, що містить несправедливі умови та не відповідає актам цивільного законодавства.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 було задоволено позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3377-КС-001 від 21.06.2021. Розгляд справи відбувся за відсутності відповідача.

Необізнаність ОСОБА_1 із позовними вимогами під час розгляду справи унеможливила реалізувати їй своє процесуальне право на подання відзиву та зустрічного позову, підстави для якого є наявними.

ОСОБА_1 стверджує, що кредитний договір нею із ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не укладався та кошти від нього не отримувались. Щодо цього договору їй стало відомо у липні 2021 року, коли їй зателефонували невідомі особи та вимагали повернення кредиту, якого вона не брала. З цього приводу вона зверталась до поліції, докази про що надаю. Хто і як скористався персональними даними ОСОБА_1 вона не знає.

Із наявністю договору позивачеві стало відомо із матеріалів справи про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.

Як зазначено у судовому рішенні, між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі. На підтвердження позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало суду у числі інших додатків копії договору, пропозиції укласти договір (оферта), прийняття пропозиції щодо укладення договору (акцепт), паспорта споживчого кредиту. Згідно п. 1 договору, оферти та акцепту, ідентичних за своїм змістом, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 20000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Тип Кредиту: Кредит. Строк кредиту: 24 тижнів. Процентна ставка: в день 0,86732500, фіксована. Комісія за надання Кредиту: 3000 грн. Загальний розмір наданого Кредиту: 20000 грн. Термін дії Договору: до 06.12.2021. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 44040 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3617,04 процентів. Також наявний паспорт споживчого кредиту. Відтак цей Кредит є споживчим.

При цьому, договірні умови щодо розміру процентної ставки (денної та річної), а також розрахована на їх підставі загальна вартість кредиту, до складу якої входить сума коштів за нарахованими за такою ставкою процентів порушують права позивача як споживача фінансових послуг відповідача, є необгрунтованими та абсолютно несправедливими. Встановлення кредитодавцями процентів у кредитних договорах не може бути свавільним, а має бути обґрунтованим в залежності від показників, зазначених у ст. 1056-1 ЦК України та, у першу чергу, має бути наближеним до облікової ставки НБУ, на який законом покладено функцію регулювання грошово-кредитної політики, у тому числі, процентної. Із інформації на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку слідує, що станом на час укладання спірного кредитного договору облікова ставка НБУ становила 7,5 %. Таким чином, зазначена у договорі реальна річна процентна ставка за користування кредитом у розмірі 3617,04 % перевищує річну облікову ставку НБУ у 482 рази. Хоча, дійсно, такі проценти встановлені кредитодавцем у договорі, які ніби то погоджені з позичальником. Однак, свобода договору є обмеженою законом, оскільки відповідно до частини 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зауважує, що за умовами договору настільки завищений розмір процентів, що суперечить принципу добросовісності та має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача, саме тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача Ткаченко Т.В. заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Позивачка ОСОБА_1 зазначила, що вона жодних договорів не укладала, дізналась про існування у неї боргу випадково в суді коли прийшла на розгляд іншої справи. Крім того, їй зателефонувала невідома їй особа та повідомила, що вона має сплатити відсотки за кредитом, після чого позивачка відразу звернулась до правоохоронних органів. За результатами розгляду її звернення, їй було надано відповідь, яку вона направила поштою на адресу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Зауважила, що номер телефону який вказано в кредитному договорі їй не належить та ніколи не належав, чий то номер телефону їй не відомо. Коштів згідно вказаного договору вона не отримувала, на її картку кредитні кошти не надходили. Просила суд задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір про надання кредиту.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА.

Представник відповідача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» - Бруско О.В. через систему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що будь-які ствердження представника позивача щодо, начебто, неукладеності кредитного договору, взагалі не повинні прийматись до уваги, оскільки це не може вважатись належним способом захисту позивача свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який передбачений законодавством, а, отже, не має будь-якого доказового значення у цій судовій справі. До того ж, факт укладення договору між позивачем та відповідачем був преюдиційно встановленим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 по справі № 130/162/24 та підтверджений в постанові Вінницького апеляційного суду від 09.07.2024, яка приймалась за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 по зазначеній судовій справі, які набрали законної сили 09.07.2024, а відтак, у відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, вказаний факт не повинен повторно доказуватись ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в цій судовій справі в якості спростування позовних вимог позивача.

Крім того, відповідачем а ні в справі про стягнення з неї боргу, ні в апеляційному суді не спростовано того, що телефонний номер із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, їй не належить, так само як не спростовано факту отримання кредитних грошових коштів на належну їй банківську карту. Зауважив, що не потребують доказуванню преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду , що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, всупереч всьому представник відповідача свідомо вводить суд в оману та вдається до подання безпідставного позову в частині його обґрунтування, ствердженням про, начебто, неукладеність кредитного договору та не надаючи при цьому до суду будь яких доказів щодо обмеження відповідачем будь яких прав позивача за кредитним договором.

Щодо, начебто, недотримання відповідачем норм Положення 113 зауважив, що як вбачається із змісту Кредитного договору він був укладений 21.06.2021. В той же час, Положення 113 було прийняте 03.11.2021. З огляду на це очевидним є та обставина, що укладаючи Кредитний договір позивач та відповідач об`єктивно не могли керуватись в своїх діях нормами Положення 113. Враховуючи вищезазначене, відповідач не повинен був та законодавчо не був зобов`язаний включати до тексту кредитного договору умови, які зазначаються представником позивача. Відповідно, будь-яких порушень при укладенні кредитного договору з боку відповідача допущено не було, а до кредитного договору були включені всі його істотні (суттєві) умови, визначені на той момент чинним законодавством України, внаслідок чого ствердження представника позивача про, начебто, неукладеність кредитного договору є безпідставними. Із тих самих причин є безпідставними і посилання представника позивача на Положення 113 в частині, яка стосується необхідності обов`язкового відображення в тексті Кредитного договору підписів обох його сторін адже така вимога з`явилась лише тільки після 03.11.2021. До того ж самим змістом кредитного договору підтверджується факт підписання кредитного договору позивачем, оскільки в доданій до позовної заяви його копії міститься відмітка про його підписання саме позивачем у вигляді одноразового ідентифікатора «G-4417».

Щодо відсутності правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором на рівні облікової ставки НБУ зазначає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Чинне законодавство України однозначно визначає, що розмір процентів за користування кредитом має встановлюватись на рівні облікової ставки Національного банку України виключно в одному випадку якщо розмір таких процентів не був би встановлений в Кредитному договорі. За вищевказаних обставин денна процентна ставка, визначена в пункті 1 Кредитного договору (0,86732500), була цілком правомірно розрахована Відповідачем у відповідності до вимог частин третьої та четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування». Будь-яких доказів щодо того, що процентна ставка за користування кредитом, зазначена в пункті 1 Кредитного договору, була розрахована відповідачем з порушенням вищезазначених норм законодавства, а рівно й того, що внаслідок цього умови кредитування погіршували становище позивача у порівнянні з нормами Закону про споживче кредитування, представником позивача не надано.

Керуючись положеннями ЦК України та Закону «Про споживче кредитування» позивач та відповідач за обопільною згодою включили до тексту кредитного договору пункт 1, в якому, зокрема була відображено таку істотну (суттєву) його умову як зобов`язання відповідача сплачувати проценти за користування кредитними коштами Відповідачеві в розмірі 0,86732500 проценти в день (фіксована процентна ставка) і жодних підстав для визнання їх недійсними взагалі не вбачається. Таким чином, ствердження представника позивача щодо необхідності сплати процентів на рівні облікової ставки НБУ жодним чином не ґрунтуються на нормах законодавства України та змісті кредитного договору.

Крім того, в пункті 6 кредитного договору ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена із договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», які є невід`ємною складовою частиною договору, текст яких розміщений на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх. З огляду на вищезазначене, внаслідок подання представником позивача позовної заяви ним фактично були вчинені дії, які мають всі ознаки зловживання процесуальними правами, наданими йому згідно ЦПК України, адже подання позовної заяви, хоча є реалізацією позивачем належного йому права на звернення до суду і зовнішньо відповідає вимогам процесуальних норм, але зважаючи на те, що по своїй суті такі дії вочевидь що мають за кінцеву мету подальше звільнення (без будь-яких належних підстав на те) ОСОБА_1 від виконання її грошових зобов`язань за Кредитним договором та від 21.03.2024 по справі № 130/162/24, яке набуло законної сили та згідно з яким з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 52 316,43 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Шкромида Ю.В. позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяві. Зазначає, що представником позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції, не надано виписки з банківського рахунку, що для позивачки є у вільному доступі, яка могла б спростувати зарахування коштів на рахунок позивачки. Матеріали справи не містять жодних підстав для задоволення позовних вимог. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю та стягнути з позивачки на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» витрати пов`язані з розглядом даної справи та стягнути витрати за надання професійної правової допомоги в розмірі 10000 грн.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ.

30.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 31.03.2025.

03.02.2025 представником відповідача Бруско О.В. подано заяву про вступ у справу в якості представника.

06.02.2025 представником відповідача Бруско О.В. надано відзив на позовну заяву.

12.02.2025 представником позивача надано відповідь на відзив.

10.03.2025 представником відповідача Бруско О.В. надано клопотання про відкладення розгляду справи.

31.03.2025 розгляд справи відкладено на 02.06.2025.

21.04.2025 представником відповідача Шкромида Ю.В. надано заяву про вступ у справу як представника.

26.05.2025 представником відповідача Шкромида Ю.В. надано клопотання про участь у всіх судових засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25.05.2025 ухвалою суду клопотання представника відповідача ОСОБА_3 задоволено.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

21 червня 2021 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» запропонувало ОСОБА_1 укласти договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», про що складено пропозицію укласти Договір (оферта) № 337749-КС-001 про надання кредиту(а.с. 8).

21 червня 2021 року ОСОБА_1 ознайомилась з умовами пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та повністю і безумовно прийняла їх та акцептує (а.с. 17).

21 червня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір № 337749-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику кошти в розмірі 20 000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Кредит надано строком на 24 тижні, з процентною ставкою 0,86732500 в день, фіксована. Комісія за надання кредиту становить 3 000 грн, термін дії договору становить до 6 грудня 2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 44 040 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 3 617,04 процентів (а.с. 16).

Із Кредитного договору № 337749-КС-001 вбачається, що проценти погоджені між сторонами складають 0,86732500 в день (фіксована), тобто менше 1,0 відсотка, що не перевищує облікову ставку НБУ.

Згідно з копією паспорту споживчого кредиту, відповідач ознайомлена з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту 21 червня 2021 року (а.с. 7).

Відповідно до копії заяви від 06.07.2021 ОСОБА_4 звернулась до ВП № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області з заявою про те, що їй телефонували невідомі із претензіями повернути гроші за кредит, який вона не отримувала. При цьому ОСОБА_4 зазначає, що звернулась з метою інформування. Відповіді про розгляд не потребує (а.с. 10).

Відповідно до копії рапорта ст. інспектора-чергового відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Татунька Є від 06.07.2021, цього ж дня надійшла заява ОСОБА_1 про те, що до неї телефонувала невідома особа та повідомила про неіснуюче боргове зобов`язання, якого в неї немає (а.с.11).

З довідки складної за матеріалами ІТС ІПНП від 06.07.2021 №2182, встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до ЧЧ ВП № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області з повідомленням про те, що їй телефонували невідомі із претензіями повернути гроші за кредит, який вона не отримувала. При цьому як вказує ОСОБА_4 таке її повідомлення має інформаційний характер, претензій вона ні до кого не має, проводити перевірку за даним фактом не просить (а.с. 13).

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 337749-КС-001 від 21 червня 2021 року в розмірі 52 316,43 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн (а.с. 50-52). Відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 09.07.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 без змін (а.с.53-57). Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тому обставини, які встановлені судовим рішенням у справі №130/162/24, яке набуло законної сили, не підлягають доказуванню, а це щодо укладення договору між сторонами та підписання його ОСОБА_1 , та наявності боргу, який примусово стягнуто за судовим рішенням.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

МОТИВИ СУДУ. НОРМИ ПРАВА, ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як визначено у ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі передбачені кредитним договором.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено у ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як визначено у ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором» задекларовано в ч. 3 - 4 п. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Факт оформлення заявки на отримання кредитних коштів, яку оформила ОСОБА_1 є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»).

Аналізуючи викладене, суд вважає, що між позивачем та відповідачем 21.06.2021 було укладено кредитний договір, оскільки без отримання позивачем смс-повідомлення, без здійснення входу позивачем на сайт Фінансової установи за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не було б укладено.

Як визначено у ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, чинним законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як визначено у ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо Сторони електронного договору мали змогу ознайомитись з ним, не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно статей 5 та 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту. Якщо автором створюються ідентичний за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами, проте позивач у встановлений законом строк не висловив бажання відмовитися від укладеного договору.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що кредитний договір № 337749-КС-001 від 21.06.2021 був укладений у спосіб визначений чинним законодавством України, з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відтак вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору № 337749-КС-001 від 21.06.2021, укладеним між нею та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Крім того, у відзиві представник відповідача просив стягнути з позивача понесені ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду надано копію договору про надання правової допомоги (а.с. 58-60), копію рахунку фактури від 03.02.2025 на суму 10000 грн (а.с. 61), копію акту здачі-прийняття робіт від 03.02.2025 (а.с. 62), копію платіжної інструкції від 04.02.2025 № 3710 (а.с. 63), копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 64).

Представником відповідача надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 215, 536, 626, 628, 640, 641, 644, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 10000 грн.

Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411, );

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 09.06.2025