КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/46992/23-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8277/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Саліхова В.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про компенсацію невиплаченої заробітної плати шляхом стягнення із держави матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила: визнати Державу Україну відповідальною за борги ліквідованого підприємства КП «Джерело» та його власника Княжицької сільської ради; визнати Державу Україну відповідальною за компенсацію матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , що спричинена протиправними діями КП «Джерело» та його власником, якими невиконані вимоги трудового законодавства, а також діями, що спричинили тривале невиконання рішення суду № 361/5326/18, пр. № 2/361/722/19, що набрало законної сили 10.11.2019 року; стягнути із Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 120 000, 00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 1 352 621, 00 грн.; зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виплату на користь ОСОБА_1 по зобов`язанням Держави Україна, а саме: грошових коштів на загальну суму 1 472 621, 00 грн., шляхом нарахування та виплати коштів на пенсійну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ; судові витрати покласти на відповідачів (т. 1 а.с. 1-24).

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 року, справа № 361/5326/18, пров. 2/361/722/19, стягнуто із КП «Джерело» на користь ОСОБА_1 суму заборгованість по заробітній платі за період 01.02.2006 року по 19.02.2016 року в розмірі 215 592, 60 грн. Рішення набрало законної сили.

Вказувала, що з листа Княжицької сільської ради позивачу стало відомо, що станом на 15.01.2020 року юридичну особу КП «Джерело» припинено, КП «Джерело» утворене Княжицькою сільською радою та входить до сфери його управління.

Позивач вважала, що Княжицька сільська рада несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями даного підприємства, оскільки є його власником та його правонаступником, тому є відповідальною за зобов`язаннями цього підприємства щодо виплати працівникам боргу по заробітній платі та виконання вказаного судового рішення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 року у справі №361/5326/18, пров. №6/361/82/20, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Княжицька сільська рада Броварського району Київської області, КП «Джерело», Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі № 361/5326/18 за позовом ОСОБА_1 до КП «Джерело» , Княжицької сільської ради Броварського району Київської області про стягнення заборгованості по заробітній платі. З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що підставою відмови є те, що із 14.01.2020 року КП «Джерело» як юридична особа припинило свою діяльність без правонаступництва.

Постановою Київського апеляційного суду 13.01.2021 року, справа № 361/5326/18, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 року - залишено без змін.

Позивач посилалась на положення статей 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України, якими визначено обставини відшкодування шкоди, завданої протиправними діями чи бездіяльністю органів державної влади та місцевого самоврядування, та вважала, що діями посадових осіб Княжицької сільської ради, які в порушення вимог чинного законодавства ліквідували КП «Джерело» без правонаступництва, під час дії рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 року у справі №361/5326/18, яким на користь позивачу було стягнуто борг належної їй заробітної плати, було завдано їй моральної та матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню із Держави України в особі Кабінету Міністрів України, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом (т. 1 а.с. 1-24).

06 грудня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ДКСУ - Чигринової О.В., в якому остання просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернулася до суду з позовом про компенсацію невиплаченої заробітної плати шляхом стягнення із держави матеріальної та моральної шкоди, завданої, як вона зазначає, неправомірними діями посадовою особою місцевого органу самоврядування - КП «Джерело» Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), а саме: КП «Джерело», Княжицька сільська рада Броварського району Київської області.

В позовній заяві позивач зазначає, що шкоду йому завдано посадовою особою місцевого самоврядування - КП «Джерело», Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області.

Згідно з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП «Джерело» Княжицька сільська рада Броварського району Київської області () є органом місцевого самоврядування. Отже, оскільки позивач зазначає, що шкоду йому завдано посадовою особою органу місцевого самоврядування, КП «Джерело» Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області, то стягнення її повинно здійснюватися з Київської області за рахунок коштів місцевого бюджету, а не з Державного бюджету України.

Також, вказувала, що позивач не надала доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння їй моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Також необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування шкоди у сумі 1 472 621, 00 грн., не зрозуміло з яких міркувань виходила позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі.

Також, у постанові Київського апеляційного суду №361/5326/18 від 13.01.2021 року, суд роз`яснював позивачу її право на звернення до суду з новим позовом до засновника Княжицької сільської ради Броварського району Київської області з інших підстав, а саме з підстав не виконання рішення суду боржником, існування якого припинено засновником під час виконання судового рішення, або з позовом до держави про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, якщо такі мали місце під час припинення боржника, що призвело до порушення права позивача на отримання належної їй заробітної плати. Також вважає, що Державна казначейська служба України підлягає виключенню із числа відповідачів у справі (т. 1 а.с. 182-212).

21.12.2023 року від представника Кабінету Міністрів України - Пуленець А.С. надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що як встановлено рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 року, справа №361/5326/18, Княжицькою сільською радою 19.02.2016 року прийнято рішення №107 (-VII) «Про припинення КП «Джерело», , та створено Ліквідаційну комісію з припинення діяльності вказаного підприємства. До повноважень ліквідаційної комісії віднесено, зокрема: виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.01.2020 року внесено запис про припинення юридичної особи комунального підприємства «Джерело» () за номером № 1 005425. Також, у реєстрі міститься інформація про борг комунального підприємства «Джерело» по заробітній платі у розмірі 215 592, 60 грн. Отже, із наведеного вбачається, що всупереч вимогам положень ч. 9 ст. 111 ЦК України, в частині здійснення виплат грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області було прийнято рішення про припинення КП «Джерело» за умови справ наявності заборгованості по заробітній платі.

Вказував, що позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом до засновника, Княжицької сільської ради, з підстав не виконання рішення, суд визнав боржником КП «Джерело» в частині виплати їй заборгованості по заробітній платі. Зазначені обставини узгоджується з правовими висновками щодо застосування вказаних норм права, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №5023/4388/12 (провадження №12-102гс18). Отже, твердження позивача про визнання Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, відповідальною за борги ліквідованого КП «Джерело та його власника Княжицької сільської ради є безпідставними та не обґрунтованими.

Також зазначав, що відсутні будь-які причино-наслідкові зв`язки між діями Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та правом позивача, заявленим за вказаним позовом. Таким чином, сума збитків, яку просить стягнути позивач на відшкодування майнової шкоди, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу.

Також позивачем не доведено, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток, а також відсутній причино-наслідковий зв?язок між діями Кабінету Міністрів України та порушеним, на суб`єктивну думку позивача, прав останньої, що на переконання Уряду України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вважав, що позивач обрала неналежний спосіб захисту (т. 1 а.с. 227-238).

18.12.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, у якій заперечувала проти доводів відповідача 2, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність (т. 1 а.с. 243-244).

18.12.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив Кабінету Міністрів України, у якій заперечувала проти доводів відповідача 1, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність (т. 1 а.с. 245-248).

12.02.2024 року від позивача надійшли доповнення (уточнення) до позовної заяви та збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути із Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 120 000, 00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 2 177 670, 16 грн. (т. 2 а.с. 5-88).

02.05.2024 року від відповідача 1 Кабінету міністрів України надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 97-102).

28.05.2024 року від позивача надійшла заява із поясненнями щодо заперечень відповідача 1 на заяву про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 107-113).

Протокольною ухвалою суду від 17.06.2024 року прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 124-126).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року узадоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про компенсацію невиплаченої заробітної плати шляхом стягнення із держави матеріальної та моральної шкоди - відмовлено (т. 2 а.с. 183, 185-192).

Не погодившись з рішенням суду, 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 2 а.с. 196-224 т. 3 а.с.6-33).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказувала, що судом першої інстанції було взято до уваги лише докази, надані представником відповідача, та не взято до уваги докази позивача та їх обґрунтування.

Посилалась на те, що суд першої інстанції, мотивуючи рішення вказав, що відповідальність щодо стягнення шкоди, заданої позивачу, у цій справі має нести орган місцевого самоврядування - Княжицька сільська рада, як засновник боржника - ліквідованого підприємства без правонаступника. При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що на час ухвалення рішення Київським апеляційним судом від 21.01.2021 року у справі № 361/5326/18, була ліквідована Княжицька сільська рада 01.11.2020 року, посадові особи якої порушили законодавство України, як в частині, що регламентує порядок ліквідації юридичної особи-боржника, так і в частині ігнорування конституційних норм щодо обов`язкового виконання рішення суду, особливо, коли рішення стосується права людини на заробітну плату.

Вважала, що судом першої інстанції неправильно було встановлено правовідносини між позивачем, боржником та державою, яка є відповідальною за неналежне виконання суб`єктами права рішення судів, що набрали законної сили, у тому числі через встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності за тривале невиконання рішення суду.

Суд першої інстанції правильно встановивши наявність всіх чотирьох елементів правопорушення, дійшов необґрунтованого висновку, що позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом до засновника Княжицької сільської ради, з підстав не виконання рішення суду боржником КП «Джерело» в частині виплати їх заборгованості по заробітній платі.

Не погоджувалась з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральних та фізичних страждань, наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в їх заподіянні. Судом не було враховано глибину душевних та фізичних страждань, завданих позивачці посадовими особами влади державних інституцій та місцевого самоврядування, наявність перешкод у реалізації позивачкою своїх життєвих планів та потреб (т. 2 а.с. 196-224 т. 3 а.с. 6-33).

08 травня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ДКСУ - Климчук Н., в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення (т. 3 а.с. 51-52).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник відповідача Кабінету Міністрів України - Ткачук Я.О. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази (т. 3 а.с. 48-50, 72-73).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 року у справі №361/5326/18, пров. 2/361/722/19, стягнуто із КП «Джерело» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі за період 01.02.2006 року по 19.02.2016 року в розмірі 215 592, 60 грн. (т. 1 а.с. 32-33).

В рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 року, справа №361/5326/18, встановлено, що Княжицькою сільською радою 19.02.2016 року прийнято рішення №107 (-VII) «Про припинення КП «Джерело», , та створено Ліквідаційну комісію з припинення діяльності вказаного підприємства. До повноважень ліквідаційної комісії віднесено, зокрема: виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.01.2020 року внесено запис про припинення юридичної особи Комунального підприємства «Джерело» () за номером № 1 005425.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 року, справа №361/5326/18, пров. №6/361/82/20, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Княжицька сільська рада Броварського району Київської області, Комунальне підприємство «Джерело», Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі №361/5326/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Джерело», Княжицької сільської ради Броварського району Київської області про стягнення заборгованості по заробітній платі. З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що підставою відмови є те, що із 14.01.2020 року КП «Джерело» як юридична особа припинило свою діяльність без правонаступництва (а. с. 30-31, т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду 13.01.2021 року, справа №361/5326/18, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 року - залишено без змін (а. с. 27-29, т. 1).

При відшкодуванні матеріальної та (або) моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю, застосуванню підлягають положення загального законодавства, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно роз`яснень, наданих у п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись до суду з позовними вимогами ОСОБА_1 посилалась на те, що діями посадових осіб Княжицької сільської ради, які в порушення вимог чинного законодавства ліквідували КП «Джерело» без правонаступництва, під час дії рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 року у справі № 361/5326/18, яким на користь позивача було стягнуто борг належної їй заробітної плати, було завдано останній моральної та матеріальної шкоди, та вважала, що така шкода підлягає стягненню із Держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України.

Відповідач Кабінет Міністрів України заперечував такі доводи, пославшись серед іншого, що не є належним відповідачем за зобов`язаннями ліквідованого за рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області КП «Джерело» за виконання останнім набравшим законної сили рішенням суду.

Стаття 111 ЦК України визначає порядок ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 ЦК України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

Як встановлено рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 року, справа № 361/5326/18, Княжицькою сільською радою 19.02.2016 року прийнято рішення №107 (-VII) «Про припинення КП «Джерело», , та створено Ліквідаційну комісію з припинення діяльності вказаного підприємства (т. 1 а. с. 32-33).

До повноважень ліквідаційної комісії віднесено, зокрема: виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи (ч. 9 ст. 111 ЦК України).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.01.2020 року внесено запис про припинення юридичної особи комунального підприємства «Джерело» () за номером № 1 005425.

Отже, із наведеного вбачається, що в супереч вимогам положень ч. 9 ст. 111 ЦК України, в частині здійснення виплат грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області було прийнято рішення про припинення КП «Джерело» за наявності заборгованості перед позивачкою ОСОБА_1 по заробітній платі.

Згідно з положеннями ч. 9 ст. 73 Господарського кодексу України державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства, державні некомерційні підприємства або казенні підприємства.

Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу (ч. 1 ст. 74 ГК України).

Водночас, стаття 619 ЦК України передбачає як умову для покладання субсидіарної відповідальності звернення до відповідальної особи та її неспроможність задовольнити вимоги кредитора.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосувати практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у пункті 62 рішення у справі «Єршова проти Російської Федерації», ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 5023/4388/12 (провадження № 12-102гс18).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Броварської міської ради Броварського району Київської області від 09.02.2021 р. № 14-01-08 «Про реорганізацію Княжицької сільської ради Броварського району Київської області та Требухівської сільської ради Броварського району Київської області шляхом приєднання до Броварської міської ради Броварського району Київської області" вирішено провести процедуру реорганізації Княжицької сільської ради Броварського району Київської області (), місцезнаходження: вул. Слави, буд. 9, с. Княжичі, Броварського району Київської області, 07455) шляхом приєднання до Броварської міської ради Броварського району Київської області (), місцезнаходження: вул. Гагаріна, буд. 15, м. Бровари Київської області, 07400). Пунктом 2 вказаного рішення визначено, що Броварська міська рада Броварського району Київської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Княжицької сільської ради Броварського району Київської області.

Поряд з цим, об`єктивних доказів завершення процедури реорганізації Княжицької сільської ради Броварського району Київської області до суду не надано і судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відтак, враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом до Держави Україна в особі Княжицької сільської ради Броварського району Київської області та (або), у випадку завершення процедури реорганізації останньої за рішенням Броварської міської ради Броварського району Київської області від 09.02.2021 р. № 14-01-08, до правонаступника Княжицької сільської ради Броварського району Київської області- Броварської міської ради Броварського району Київської області з підстав завдання збитків (матеріальної, моральної шкоди тощо), завданих невиконанням набравшого законної сили рішення суду боржником КП «Джерело» щодо виплати їй заборгованості по заробітній платі.

Твердження позивача про визнання Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, відповідальною за борги ліквідованого КП «Джерело» та його засновника Княжицької сільської ради Броварського району Київської області є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Під час розгляду справи районним судом, позивач ОСОБА_1 не заявляла клопотань чи заяв про заміну відповідача та (або) залучення належного відповідача (співвідповідача) у цій справі. Про неналежність відповідача Кабінету Міністрів України зазначалось під час розгляду справи представником відповідача у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 227-238).

ЦПК України не передбачає повноважень суду апеляційної інстанції залучати належного відповідача (співвідповідача) на стадії апеляційного розгляду.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, позивач не позбавлена права пред`явити позов із зазначенням належного відповідача по справі.

З огляду на незалучення до участі у справі належного відповідача (співвідповідача) висновки суду першої інстанції про необгрунтованість і недоведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є передчасними, а відтак помилковими.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано вірно оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року -змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.В. Саліхов

В.О. Фінагеєв