Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/549/25
Провадження № 2/542/347/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Карась В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

28 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі також ТОВ «ФК «Ейс», позивач) через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 138487 від 26 квітня 2024 року в розмірі 10971 грн 40 коп., що складається із заборгованості за тілом 7086 грн 10 коп., заборгованості за відсотками 3483 грн 40 коп., та комісії 401 грн 90 коп.

Після отримання відповіді від Виконавчого комітету Новосанжарського селищної ради Полтавського району Полтавської областіна запит суду про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 10-12/17/919(а.с. 69), суд своєю ухвалою 31 березня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 70).

Ухвалою від 29 квітня 2025 року (а.с. 75-76) суд витребував у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» наступну інформацію: чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) платіжна картка - маска-картки № НОМЕР_2 чи будь-яка інша платіжна картка; про зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період 26.04.2024-31.04.2024 у сумі 6000 грн 00 коп. (безготівкове зарахування згідно з транзакцією № від 26.04.2024); чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № НОМЕР_2 та чи знаходиться/знаходився номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ); первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтверджують зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 ; повний номер рахунку - маска-картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), на який зараховано кошти (а.с. 75-76).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 26 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (надалі також ТОВ «ФК «Кредіплюс») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 138487 на суму 8000 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису

Зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивачем зазначено, що відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 8000 грн 00 коп., строком на 84 дні, із 26.04.2024 по 19.07.2024, зі сплатою процентів у розмірі 390,00 % річних.

Вказаний договір також передбачав нарахування комісії, пов`язаної з наданням Кредиту 25% від загальної суми Кредиту, що дорівнює 2000 грн.

У свою чергу, ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, не повернула своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договору, не сплатила заборгованість за відсотками та комісією.

В подальшому, 10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 10102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі і за кредитним договором № 138487 від 26 квітня 2024 року.

Отже, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права вимоги до відповідачки.

Відповідно до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 10971 грн 40 коп., із яких 7086 грн 10 коп. сума заборгованості по основному боргу (тілу кредиту), 3483 грн 40 коп. сума заборгованості за відсотками та 401 грн 90 коп. сума заборгованості по комісії.

На даний час, відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати.

Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 84), у прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд за відсутності його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 6- зі звороту).

Відповідачка в судове засідання, призначене на 10 червня 2025 року, не з`явилась.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 31 березня 2025 року разом із судовою повісткою були направлені на зареєстровану адресу відповідачки та отримані останньою 03 квітня 2025 року (а.с. 72).

В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд встановлював відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом із усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідачки.

Правом подати відзив на позов відповідачка не скористалась.

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Поряд із цим, 10 червня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, за змістом якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с. 85).

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 26 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина) (надалі також договір) (а.с. 26-29).

Відповідно до пункту 1.1. договір, що укладається Позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит (далі - індивідуальна частина), графіку(ів) платежів, які містять персональні умови кредитування Позичальника та загальної для всіх клієнтів Кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит (далі - публічна частина), що розміщена на веб-сайті Кредитодавця https://finx.com.ua за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник укладає Договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) Кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, Договір про споживчий кредит набуває чинності.

Згідно з пунктом 1.2. договору, позичальник засвідчує, що до укладення Договору отримав та ознайомився, зокрема, з цією індивідуальною частиною, графіком платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Договору, Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Кредитодавця, а також іншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення Договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. У випадку, якщо будь-яка інформація не була отримана Позичальником або є йому незрозумілою, Позичальник повинен відмовитись від підписання акцепту/цієї індивідуальної частини Договору.

Відповідно до підпункту 2.2.1. пункту 2.2. договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн 00 коп. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 6000 грн 00 коп. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_2 , у національній валюті; у розмірі 2000 грн 00 коп. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини.

Згідно пунктом 2.3. договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.

Згідно з пунктом 2.5. договору, комісія за надання кредиту складає 2 000 грн 00 коп., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Відповідно до пункту 2.6. договору, загальний строк кредитування за цим Договором складає 84 днів з 26.04.2024 (дата надання кредиту) по 19.07.2024.

Договір про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина) від 26 квітня 2024 року містить електронний підпис від імені ОСОБА_1 (а.с. 29).

Відповідно до додатку до договору сторони погодили графік платежів (а.с. 29-зі звороту).

Також, ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 36-37).

Підписавши 26 квітня 2024 року договір про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина), ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачці в користування кредит в розмірі 6000 грн 00 коп., шляхом зарахування 26 квітня 2024 року грошових коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою № 7 ТОВ «ФК «Кредіплюс» (а.с. 49).

Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк», наданої на виконання ухвали суду від 29 квітня 2025 року, повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 (IBAN НОМЕР_5 ) та підтверджено переказ коштів на вказану банківську платіжку картку на суму 6000 грн 00 коп., такод підтверджено номер телефону, який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 і на який направлялась інформація про підтвердження операції за платіжною карткою (а.с. 79-80).

З картки обліку виконання договору: 138487 вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 8000 грн та частково нерегулярно повертала кошти, а саме: в рахунок погашення боргу сплатила суму боргу по тілу кредиту в сумі 913 грн 90 коп., та проценти в сумі 1200 грн (а.с. 54).

Свої зобов`язання по кредитному договору банк виконав у повному обсязі, відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений Договір факторингу № 10102024, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах, зокрема, і до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина) (а.с. 57-59).

Відповідно до умов пункту 2.1. Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим Договором.

Згідно з підпунктом 4.1. пункту 4 договору, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог Акту приймання-передачі Реєстру, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 10102024 до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 138487 від 26 квітня 2024 року боржник ОСОБА_1 у загальному розмірі 10971 грн 40 коп., із яких 7086 грн 10 коп. сума заборгованості по основному боргу (тілу кредиту), 3483 грн 40 коп. сума заборгованості за відсотками та 401 грн 90 коп. сума заборгованості по комісії (а.с. 62).

Згідно з платіжною інструкцією ТОВ «ФК «Ейс» сплатило ТОВ «ФК «Кредіплюс» суму фінансування відповідно до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року (а.с. 11).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 138487 за період з 10.10.2024 по 06.03.2025 вбачається, щоОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 10971 грн 40 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7086 грн 10 коп., заборгованості за відсотками в сумі 3483 грн 40 коп., заборгованості за комісією в сумі 401 грн 90 коп. (а.с. 56).

Проаналізувавши вказані документи, суд встановив, що первинний кредитор свої зобов`язання відповідно до договору про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина), виконав у повному обсязі.

В свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та комісією, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість по кредиту.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору про споживчий кредит № 138487за відповідачкою рахується заборгованість у загальному розмірі 10971 грн 40 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7086 грн 10 коп., заборгованості за відсотками в сумі 3483 грн 40 коп., заборгованості за комісією в сумі 401 грн 90 коп.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 суму вказаної заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду в цим позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено, що 26 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 138487, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 8000 грн 00 коп. строком на 84 днів, із 26.04.2024 по 19.07.2024.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, відповідачка шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до довідки № 7 ТОВ «ФК «Кредіплюс» підтверджено факт перерахування грошових коштів за договором на картковий рахунок відповідачки (а.с. 49), відповідна інформація також підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданою на виконання ухвали суду від 29 квітня 2025 року.

Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту за Договором про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина)у сумі 7086 грн 10 коп., не сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 3483 грн 40 коп. та комісію в сумі 401 грн 90 коп., обов`язок сплати яких визначений у договорі.

У зв`язку з цим заборгованість за договором складає в загальній сумі 10971 грн 40 коп.

ТОВ «ФК «Ейс» на підставі договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 138487 від 26 квітня 2024 року, та отримало право вимоги щодо ОСОБА_1 відносно заборгованості за вказаним договором.

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за кредитом, заборгованості за відсотками та комісією не виконала ані перед первісним кредитором, ані перед фактором - ТОВ «ФК «Ейс», яке набуло право вимоги за відповідним кредитним договором на підставі договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня2024 року.

Доказів протилежного відповідачкою до суду не надано.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ані кредитору, ані ТОВ «ФК «Ейс» не повернуті, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина) від 26 квітня 2024 року.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачка не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі.

З огляду на викладене, враховуючи наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 138487 (індивідуальна частина) від 26 квітня 2024 року узагальному розмірі 10971 грн 40 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7086 грн 10 коп., заборгованості за відсотками в сумі 3483 грн 40 коп., заборгованості за комісією в сумі 401 грн 90 коп., оскільки зазначені суми підтверджені наданими позивачем доказами й відповідачкою не спростовані.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем відповідно до платіжної інструкції № 9163 від 20 березня 2025 року сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп.

Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що позов про стягнення заборгованості задоволено, враховуючи те, що відповідачка позов про стягнення заборгованості визнала до початку розгляду справи по суті, про що вказала у поданій до суду заяві, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ФК «Ейс» має бути повернуто з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 1211 грн 20 коп. (2422 грн 40 коп. х 50%), а з відповідачки стягнуто на користь позивача 50 відсотків судового збору у сумі 1211 грн 20 коп. (2422 грн 40 коп. х 50%).

Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року (а.с. 12-13), додаткову угоду № 17 до договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року (а.с. 14), акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року, в якому зазначено про надання Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» наступних послуг: складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 138487 від 26.04.2024 5000 грн 00 коп. (2 години роботи), вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором № 138487 від 26.04.2024 1000 грн 00 коп., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 138487 від 26.04.2024 на рахунок боржника, яким є ОСОБА_1 500 грн 00 коп. (1 година роботи), підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 138487 від 26.04.2024 на рахунок боржника, яким є ОСОБА_1 500 грн 00 коп. (1 година роботи), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність № 4956 від 24 квітня 2012 року (а.с. 16).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням вищенаведеного, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданої позивачу правничої допомоги, є неспівмірним з вартістю послуг, оплачених відповідачем.

Надана представником позивача правнича допомога оцінена на 7000 грн, що не відповідає рівню складності даної справи та критерію розумності.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зменшити розмір правової допомоги до 4000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 280-281 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090) суму заборгованості за договором про споживчий кредит № 138487 від 26 квітня 2024 року у загальному розмірі 10971 грн 40 коп. (десять тисяч дев`ятсот сімдесят одна гривня сорок копійок), що складається із заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в розмірі 7086 грн 10 коп. (сім тисяч вісімдесят шість гривень десять копійок), заборгованості за відсотками в розмірі 3483 грн 40 коп. (три тисячі чотириста вісімдесят три гривні сорок копійок), заборгованості за комісією в розмірі 401 грн 90 коп. (чотириста одна гривня дев`яносто копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 грн 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090) з державного бюджету частину судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок), сплаченого при подачі позовної заяви згідно з платіжною інструкцією № 9163 від 20 березня 2025 року.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн 00 коп. (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», , Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090;

відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва