Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 червня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 подану в особі уповноваженого представника адвоката Холмогорова Л.В. до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника адвоката Холмогорова Л.В. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 11.12.2020 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Зазначає, що 22 квітня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі №308/3169/20 прийнято судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

25.05.2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі №308/3168/20 прийнято судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з Єдиного реєстру боржників відкрито виконавче провадження АСВП ВП N? 62161354 та ВП N? 62262033.

Зазначає, що матеріальний стан платника аліментів ОСОБА_2 значно покращився, у зв?язку з чим, виникла необхідність у зміні способу стягнення аліментів з Відповідача, з твердої грошової суми в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, (що згідно розрахунку заборгованості по аліментах ВДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління юстиції становить 1598 грн. у місяць) на 1/3 частку усіх видів заробітку (доходу) Відповідача.

Зазначає, що з червня 2024 року Відповідач проходить військову службу, внаслідок чого, розмір його доходів значно збільшився.

09.10.2024 року отримано відповідь на адвокатський запит від ІНФОРМАЦІЯ_3 за вих. N? 7/1/8722.

ЗОТЦКСП зазначено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 05 червня 2024 року і направлений у складі команди до військової частини НОМЕР_1 . Для отримання інформації про доходи рекомендовано звернутись до військової частини по місцю проходження служби або частини на забезпеченні якої перебуває військовослужбовець.

Представник позивача вказує, що на даний час, матеріальний стан Позивачки змінився (погіршився), оскільки зросли: витрати на утримання дітей у зв?язку із зростанням цін на продукти та одяг.

Встановлений судовим наказом розмір аліментів є недостатнім для утримання дітей, дівчата перебувають у процесі активного росту та потребують витрат на підтримання їх повноцінного здоров?я, якісного домашнього харчування, придбання одягу, канцелярських приладь підручників для навчання тощо. Визначений розмір аліментів (1598 грн. на даний момент) є замалим для матеріального забезпечення дітей.

Змінений розмір аліментів у виді 1/3 частини доходів (заробітку) Відповідача відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей, оскільки для їх нормального фізичного розвитку необхідне повноцінне харчування з відповідною кількістю білків, вуглеводів, жирів, вітамінів, мінеральних речовин, яке включає в себе щоденне вживання свіжих овочів, фруктів та м?ясних, молочних продуктів, враховуючи те, що ціни на харчові продукти значно зросли.

Таким чином, Позивачка ОСОБА_1 вважає, що наявні усі підстави для зміни способу стягнення аліментів з Відповідача ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів (заробітку).

У зв`язку з наведеними обставинами просить суд: Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 (Паспорт Серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 14.12.2001р.) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначений судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.04.2020 року (набув чинності 22.04.2020р.) у справі N? 308/3169/20 та судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2020 року (набув чинності 25.05.2020р.) у справі N? 308/3168/20, з стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття на стягнення аліментів у розмірі 1/3 (однієї третьої) усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 % (п?ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судовий наказ, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 22 квітня 2020 року, який набув чинності 22.04.2020 р. у справі N? 308/3169/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття - відкликати після набрання даним рішенням суду законної сили; Судовий наказ, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 25 травня 2020 року, який набув чинності 25.05.2020 р. у справі N? 308/3168/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.03.2020р. і до досягнення дитиною повноліття - відкликати після набрання даним рішенням суду законної сили; Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 (Паспорт Серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 14.12.2001р.), судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн 00 коп (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок) та судового збору.

Позиція сторін справи:

Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила суд позовну заяву задовольнити. Зокрема зазначила, що у позивачки наявні усі підстави для зміни способу стягнення аліментів з Відповідача ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів (заробітку). Після оголошеної перерви в судовому засіданні, в наступне судове засідання не з`явилась.Подала до суду клопотання згідно якого просила суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7ст. 128 ЦПК України, та за його безпосереднім місцем проходження служби (військова частина НОМЕР_5 ), відзив до суду не надходив.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою Укрпошти як «адресат відсутній за вказаною адресою» за №059, №725, №03, №383 та №959 та з відміткою «за закінченням терміну зберігання» за №179, №012 та №321 та з відміткою "вручено" за №126.

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заяви, клопотання.

10.03.2025 року представник позивача подала до суду клопотання про стягнення судових витрат.

22.04.2025 року представник позивача подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

28.05.2025 року представник позивача подала до суду клопотання про приєднання доказів.

05.06.2025 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.12.2024 року задоволено клопотання про витребування доказів.

Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2010 року, дані обставини встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.12.2020 року справа №308/4816/20.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.12.2020 року, яке набрало законної сили , шлюб, який був зареєстрований 02.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №427 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Судом встановлено, що у сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 01.02.2012 року, копія якого додана до позовної заяви та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 06.04.2017 року, копія якого додана до позовної заяви.

Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана виконавчим комітетом Ужгородської міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 24.05.2017 року.

Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана иконавчим комітетом Ужгородської міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 24.05.2017 року.

Судом встановлено, що згідно судового наказу №308/3169/20 від 22.04.2020 року виданого Ужгородським міськрайонним судом, який набрав законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що згідно судового наказу №308/3168/20 від 25.05.2020 року виданого Ужгородським міськрайонним судом який набрав законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.03.2020р. і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що згідно інформації АСВП про виконавче провадження, на виконані у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції перебуває виконавче провадження №62161354 щодо виконання судового наказу №308/3169/20 від 22.04.2020 року.

Судом встановлено, що згідно інформації АСВП про виконавче провадження, на виконані у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №62262033 щодо виконання судового наказу №308/3168/20 від 25.05.2020 року.

Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості наданим головним державним виконавцем Дерев`янко О. №62161354/24 вбачаєтьс, . що згідно виконавчого листа №308/3169/20 від 22.04.2020 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.09.2024 року становить 52844,50 грн.

Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості наданим старшим державним виконавцем Самардак Л. №62262033/24 вбачається. що згідно виконавчого листа №308/3168/20 від 25.05.2020 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.09.2024 року становить 46157,60грн.

Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_5 від 06.06.2024 року №68 солдата ОСОБА_2 , НОМЕР_2 з 06 червня 2024 року зараховано до списків особового складу на всі види збезпечення та він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом за тарифним розрядом 5 у сумі 2820 грн.. шпк "солдат". Зобов`язано виплачувати щомісячну премію відповідно до особистого внеску у загальний результат служби у розмірі 534 відсотки посадового окладу.

Судом встановлено, що згідно наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_6 від 13.07.2024 року №106 солдата ОСОБА_2 , з 13 липня 2024 року виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.

Судом встановлено, що згідно довідки т.в.о. командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_7 від 31.10.2024 року №1501 солдат ОСОБА_2 , перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 з 06.06.2024 по 13.07.2024 року.

Судом встановлено, що згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільноправовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням №7/55 від 01.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , було нараховано 25788,23 грн. заробітної плати за період червень - липень 2024 року.

Судом встановлено, що згідно листа т.в.о. командира військової частини НОМЕР_8 Національної гвардії України від 15.05.2025 року №50/0813-Х-9-Аз, вбачається, що гр. ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_8 Національної гвардії України з 13.02.2025 року по теперішній час. Наказом командира військової частини НОМЕР_8 (по стройовій частині) від 14.02.2025 року №47 гр. ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_8 ОСОБА_8 №47 від 14.02.2025 року зараховано солдата ОСОБА_2 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із військової частини НОМЕР_9 Збройних Сил України та зарахованого відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 17.12.2024 №27/10/1/2-31268 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_8 , 13.02.2025, з присвоєнням особистого номера НОМЕР_10 .

Судом встановлено, що згідно довідки начальника відділення кадрової роботи військової частини НОМЕР_8 ОСОБА_9 №588 від 14.05.2025 року. вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_8 Національної гвардії України з 13.02.2025 року по теперішній час.

Судом встановлено, що згідно довідки про грошове забезпечення та інші види виплат за період з 1 лютого 2025 року по 30 квітня 2025 року від 14.05.2025 року №348 вбачається, що сума з якої утримуються виконавчі листи за період з 1 лютого 2025 року по 30 квітня 2025 року становить 17393,46 грн.

Судом встановлено, що згідно даних з Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_1 , вбачається, що їй було нараховано заробітну плату за 2008 рік - 7362,94 грн., за 2009 рік - 16952,37 грн., за 2010 рік - 19784,46 грн., за 2011 рік - 24879,46 грн., за 2012 рік - 10546,42 грн., за 2013 рік - 13835,00 грн., за 2014 рік - 15485,56 грн., за 2015 рік - 52657,23 грн., за 2016 рік - 52317,79 грн., за 2018 рік - 44676,00 грн., за 2019 рік - 102945,57 грн., за 2020 рік - 123457,84 грн., за 2021 рік - 143384,26 грн., за 2022 рік - 105476,07 грн.

Нормативно-правове обґрунтування :

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у частині першій статті 18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового,духовного,морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 141СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України.

За змістом статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною третьою статті 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

За правилами частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Встановлено, що між сторонами у справі виник спір з приводу зміни способу стягнення аліментів на спільних дітей сторін, визначений судовими наказами Ужгородського міськрайонного суду від 22.04.2020 року та від 25.05.2020 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.09.2018 у справі №486/466/18 зазначив, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №536/1557/17 (провадження №61-7584св18), від 30.06.2020 у справі №343/945/19 (провадження №61-2057св20).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів визначається судом з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених судом. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014).

В обґрунтування своїх позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, позивач зазначила, що розмір стягуваних на підставі судових наказів аліментів на даний час не достатній на утримання дітей, оскільки всебічний розвиток дітей тягне за собою щоденні витрати, а також зазначила, що матеріальне становище платника аліментів змінилося, свідченням чого є збільшення його доходів, активів .

Як встановлено судом, розмір аліментів, які присуджено стягувати з відповідача на утримання дітей на користь позивача визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття.

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачу необхідно довести передусім наявність у платника аліментів відповідного офіційного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів в частці від заробітної плати (доходу) платника.

Так, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження тієї обставини, що у відповідача змінився матеріальний стан, адже згідно наказу командира військової частини НОМЕР_8 ОСОБА_8 №47 від 14.02.2025 року зараховано солдата ОСОБА_2 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із військової частини НОМЕР_9 Збройних Сил України та зарахованого відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 17.12.2024 №27/10/1/2-31268 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_8 , 13.02.2025, з присвоєнням особистого номера НОМЕР_10 , що вказує на те, що відповідач проходить військову службу та має регулярний дохід. Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначених винесеними судовими наказами та можливість стягнення аліментів на дітей у частці від заробітної плати (доходу) платника.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми, визначеної згідно рішення суду ( судового наказу) на частки від заробітку (доходу) платника аліментів, позивачу належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про зміну способу стягнення аліментів, суд враховує приписи частини 5 ст. 183 СК України , якою визначено стягнення аліментів у розмірі : на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про зміну способу стягнення аліментів, суд враховує приписи частини 5 ст. 183 СК України , розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, зміни матеріального становища платника аліментів шляхом зміни його доходів, активів, ринкові ціни на товари та послуги, яких щоденно потребують діти, ситуацію в країні та рівень інфляції, а відтак вважає, що є підстави для зміни способу стягнення визначених раніше судом аліментів.

За таких обставин суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог, зміни способу стягнення аліментів, визначених згідно судових наказів Ужгородського міськрайонного суду від 22.04.2020 року та від 25.05.2020 року , та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 % (п?ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України`заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 3 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 6 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Окрім цього, у постанові від 07.09.2023 року у справі за № 202/8301/21 Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначає, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи №821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

Повертаючись до матеріалів справи, слід зазначити, що адвокатом Холмогоровою Л.В. на підтвердження надання позивачу правової допомоги не надано договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше).

Подаючи заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача Холмогорова Л.В. зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс в зв`язку з розглядом справи становить 18 000,00 грн., що складається з витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача Холмогорова Л.В. надала звіт про надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги б/н від 18.03.2025 року, акт приймання-передавання наданих послуг від 10.03.2025 року, розрахунок за договором про надання правничої допомоги б/н від 18.03.2025 року, квитанцію до платіжної інструкції про переказ готівки №14 від 10.03.2025 року на суму 18 000,00 грн.

Водночас, копію договору про надання правової допомоги від 01.10.2024 року, укладеного між адвокатом Холмогоровою Л.В. та позивачем, на який посилається представник, до матеріалів справи не долучено.

Суд при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу бере до уваги правові висновку викладені у постанові від 07.09.2023 року у справі за № 202/8301/21 в якій Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначає, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи №821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16).

Таким чином, судом встановлено, що представником позивача не надано до суду договір про надання правової допомоги, а відтак судом не може бути встановлено, чи було укладено між сторонами такий договір та чи погоджувалась сторонами оплата наданих послуг.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленої вимоги.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 05.06.2025 року, дата складання повного судового рішення 10.06.2025 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -10.06.2025 року.

Керуючись ст.ст.4,5,13,76-81,89,137,141,264-265,274-279, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 подану в особі уповноваженого представника адвоката Холмогорова Л.В. до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити .

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений на підставі судових наказів Ужгородського міськрайонного суду від 22.04.2020 року у справі №308/3169/20 та від 25.05.2020 року у справі №308/3168/20.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відкликати виконавчий лист, виданий Ужгородським міськрайонним судом по цивільній справі №308/3169/20 на виконання судового наказу Ужгородського міськрайонного суду від 22.04.2020 року, після набрання рішенням законної сили.

Відкликати виконавчий лист, виданий Ужгородським міськрайонним судом по цивільній справі №308/3168/20 на виконання судового наказу Ужгородського міськрайонного суду від 25.05.2020 року, після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Дата складання повного тексту судового рішення 10.06.2025.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца