Справа № 462/6582/24 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/514/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від15 січня 2025 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 22 вересня 2022 року, між відповідачем ОСОБА_1 , та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 100449310, згідно з умовами якого відповідач отримав 5100 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. В подальшому між ТОВ «Мілоан», та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» було укладено договір факторингу, у відповідності до умов яких, позивачу передано право вимоги до відповідача у вказаних договорах позики.

Просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором позики у розмірі 18436,5 грн., та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від15 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 4590 /чотири тисячі п`ятсот дев`яносто/ гривень.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 603 /шістсот три/ гривнi 80 копійок.

В задоволенні решти вимог, - відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал».

В апеляційній скарзі покликається на те, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до умов Кредитного договору № 100449310 від 22 вересня 2022 року.

Наголошує на тому, що жодні платежі не передбачені цим договором не стягуються з позичальника, вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород кредитодавця не збільшені без згоди позичальника.

Звертає увагу, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 90-МЛ/Т від 31 січня 2023 року, після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.

Зазначає, що встановлення ТзОВ «Мілоан» у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісію за надання кредиту недійсною визнана не була.

Також, зауважує, що на час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки.

Просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від15 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та стягнутивитрати по сплаті судового збору у розмірі 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 26 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 22 вересня 2022 року, між відповідачем ОСОБА_1 , та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 100449310, згідно з умовами якого відповідач отримав 5100 грн.

Матеріали справи також містять графік платежів за договором про споживчий кредит, довідку про ідентифікацію, анкету заяву на кредит, та паспорт споживчого кредиту № 100449310.

Згідно п. 7.1. кредитного договору № 100449310 від 22 вересня 2022 року, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №51396934, 22 вересня 2022 року, ТОВ «Мілоан», перерахувало на рахунок ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 5 100 грн. Суду було також надано відомості про щоденні нарахування та погашення за період з 22 вересня 2022 року по 20 січня 2023 року.

Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Так, відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що й стверджується довідкою про ідентифікацію.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року, заборгованість відповідача станом на 14 травня 2024 року становить 18 436,5 грн., та складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 4590 грн., прострочених відсотків 13 336,5 грн., заборгованості за комісіями 510 грн.

31 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №90- МЛ/Т. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Вказане стверджується копією витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №90-МЛ/Т від 31 січня 2023 року.

06 травня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22285923/1 від 06 травня 2024 року, однак, така не була виконана відповідачем.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що нараховані відсотки в період дії воєнного стану підлягають списанню, а стягненню підлягає лише заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4590 грн.

Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як встановлено із матеріалів справи, 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит № 100449310, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи.

Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, перевірку у базі кредитних історій, обробку, підписання договору (а.с.14-15).

Отже, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання договору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що 22 вересня 2022 року, між відповідачем ОСОБА_1 , та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 100449310, згідно з умовами якого відповідач отримав 5100 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.

31 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 90-МЛ/Т.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У матеріалах справи наявний витяг з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 90-МЛ/Т від 31 січня 2023 року.

Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є правонаступником позикодавця ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно з Договором відступлення прав вимоги № 90-МЛ/Т від 31 січня 2023 року.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина першастатті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першоїстатті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 5100.00 гривень.

1.3. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 22 вересня 2022року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів.

1.3.1. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 07 жовтня 2022р. (рекомендована дата платежу).

1.3.2. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 05 січня 2023 р. (дата остаточного погашення заборгованості).

1.4. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 07 жовтня 2022р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05 січня 2023року (останнього дня строку кредитування).

1.5. Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 1275.00 грн. в грошовому виразі та 22.711.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 15045.00 грн. в грошовому виразі та 1025.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 6375.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 20145.00 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

1.5.1. Комісія за надання кредиту: 510.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

1.5.2. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 765.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

1.5.3. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13770.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

1.6. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків, суд першої інстанції посилався на Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року та на Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідніположення» Цивільногокодексу України, який доповнено пунктом 18, та дійшов висновків, що нараховані відсотки в період дії воєнного стану, підлягають списанню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01.05.2023 року і діє по цей час.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також Законом №2120-ІХвід 15.03.2022року внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.

При цьому колегія суддів зазначає, що проценти, які сторони погодили при укладанні кредитного договору є процентами, які передбачені статтею 1054 ЦК України та не є процентами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦПК України.

Також проценти за користування кредитом не є неустойкою (штрафами, пенею).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у даному випадку не можуть бути застосовані до спірних правовідносин вимоги, передбачені пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, п. 1 кредитного договору встановлена процентна ставка пільгового періоду 1 % від фактичного залишку та проценти за користування кредитом у розмірі 3% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3.1 та в п. 1.3.2 договору, тобто 150 днів (15 днів пільгового періоду та 90 днів поточного періоду. Тобто умовами кредитного договору сторони погодити розмір процентів за користування кредитом та строк їх нарахування.

Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.

Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на, три, сім і п?ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом).

Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами. Такий строк користування кредитом сторони визначили тривалістю шістдесят днів.

У випадку, якщо позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишалась до його спливу на момент пролонгації.

Як убачається із відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту (а.с. 16-17), відповідач 07 жовтня 2022 року, в останній день пільгового періоду кредитування, здійснив часткове погашення заборгованості, яке було розподілене на сплату тіла кредиту, процентів і комісії. Отже, відповідно до п.2.3 строк кредитування був продовжений на п`ятнадцять днів.

Оскільки після 22 жовтня 2022 року відповідач жодних дій для продовження строку кредитування на пільгових умовах не вчиняв (у справі відсутні докази на підтвердження таких обставин), то подальше продовження строку мало відбуватися на стандартних умовах, тобто кінцевий строк кредитування (90 днів) сплив 20 січня 2023 року.

З наведеного вбачається, що підписанням кредитного договору № 100449310 від 22 вересня 2022 року сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування, отже нарахування відсотків за кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року в загальному розмірі 13336,5 грн. є правомірним.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року, заборгованість відповідача станом на 14 травня 2024 року становить 18 436,5 грн., та складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 4590 грн., прострочених відсотків 13 336,5 грн., заборгованості за комісіями 510 грн.

Колегія суддів погоджується із даним розрахунком, вважає його таким, що відповідає нормам чинного законодавства, волевиявленню сторін та обрахований за період, що відповідає строку дії договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в стягненні з відповідача заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору у сумі 13336,5 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є обґрунтованими.

Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в розмірі 13 336,5 грн. є обґрунтованими.

Також судом встановлено, що згідно кредитного договору № 100449310 від 22 вересня 2022 року, п.1.5.1. передбачено обов`язок позичальника сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 510 грн. за надання кредиту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

Аналіз умов кредитного договору № 100449310 від 22 вересня 2022 року, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 510 грн., встановлена в п. 1.5.1, договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сплата позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 510 грн. суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів»та не підлягає стягненню з відповідача.

Відтак, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні процентів за користування кредитом, з ухваленням нового рішення в цій частині.

В іншій частині заборгованість стягненню з відповідача не підлягала.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2349 грн 70 коп.(2422,40 грн сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 97%).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3524 грн. 60 коп. судових витрат (3633,60 грн сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги х 97%).

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від15 січня 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог та змінити рішення в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за нарахованими процентами за кредитним договором № 100449310 від 22 вересня 2022 року в розмірі 13336,5 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в суді першої інстанції у розмірі 2349 грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в суді апеляційної інстанції у розмірі 3524,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.