ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді - 099 520 65 95
Справа №932/33/24
Провадження №2/932/13/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Ярощук О.В.,

за участі секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Григоренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровської міської ради

Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради

про визнання за особою права користування житловим приміщенням та визнання основним квартиронаймачем

у с т а н о в и в:

опис справи

29 грудня 2023 року позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона від народження проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .

Основним квартиронаймачем був батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що фактично вже майже 30 років проживає за вказаною вище адресою, сплачує комунальні послуги , але позбавлена можливості перереєструвати особовий рахунок.

06 вересня 2023 відповідач Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради відмовив позивачці у можливості приватизації вказаної квартири, оскільки вона не має довідки про реєстрацію місця проживання, засвідченої копії ордера або рішення суду про зміну особового рахунку.

Прохала визнати її основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання права користування вказаною квартирою.

рух справи

Суддею 05.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.32-33).

Ухвалою судді 11.10.2024 справу до свого провадження прийнято суддею Ярощук О.В. (а.с.50).

Відповідачем Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 23.10.2024 подано відзив, у якому відповідач заперечував щодо позовних вимог, прохав відмовити у задоволенні позову з мотивів того, що позивач прагне спростити та уникнути встановлені законодавством процедури приватизації державного житлового фонду (а.с.57-58).

Дніпровська міська рада правом на надання відзиву не скористалася.

Протокольною ухвалою суду 10.04.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті (а.с.103 звр стр).

встановлені обставини справи та оцінка суду

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання права користування житлом в судовому порядку, а тому звернулася до суду із відповідним позовом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Також ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).

Згідно з положеннямич.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 21 травня 2020 року у справі № 199/9418/16-ц, від 03 грудня 2020 року у справі № 264/7450/19, від 18 травня 2022 року у справі № 463/2277/20-ц, за змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

У судовому засідання позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги та прохали їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовної заяви, підтримала наданий відзив на позовну заяву.

Під час судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, встановлено, що ордер на квартиру відсутній. Суд зазначає, що Сторони не оспорюють те, що позивач ОСОБА_1 не подала до суду доказів, які б підтверджували наявність у неї ордера на вселення у спірну квартиру.

У той же час, ордер на вселення у жиле (зокрема й службове) приміщення не є правовстановлюючим документом на надане для вселення житло; лише отримання особою такого документа не призводить до виникнення у неї права на користування тим приміщенням, що у ньому зазначено.

Права щодо квартири виникають у особи в силу фактичного вселення її у певне приміщення, здійсненого на підставі чинного ордера та наступного укладення договору найму жилого приміщення щодо такого житла.

Суд вважає, що право на видачу ордера належить органу місцевого самоврядування, водночас підставою для визнання права користування житловим приміщенням, яке перебуває у власності територіальної громади міста, може бути договір найму житлового приміщення, укладений у письмовій формі на підставі ордера на дане житлове приміщення, виданого на ім`я наймача.

За таких підстав, для вирішення цього спору суду необхідно встановити чи зберігає позивач ОСОБА_1 постійне місце проживання саме у спірному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що позивач з дня народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 разом із своїм батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько позивачки ОСОБА_3 був зареєстрований за вказаною вище адресою з 24.01.1983 року та вважався основним квартиронаймачем (а.с.8,9).

Окрім того, за вказаною адресою були зареєстровані мати позивачки ОСОБА_4 та брат ОСОБА_5 , які були зняті із реєстрації 04.03.2014 року (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Згідно із інформацією КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 06.02.2023 №973 відомості щодо зареєстрованого права власності відсутні. Будинок АДРЕСА_3 до якого увійшла квартира АДРЕСА_4 зареєстрований за Територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради згідно свідоцтва про право власності від 30.12.1998 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1429 від 18.09.1997 р. Самочинне переобладнання квартири не проводилося (а.с.13).

До матеріалів справи також долучено технічний паспорт квартири, який виготовлений на замовлення позивачки (а.с.14-22).

Згідно із інформацією Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб, станом на 09.02.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за вказаною адресою із 11.09.2018 року (а.с.23- 27).

06 вересня 2023 року позивачці Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було відмовлено у наданні адміністративної послуги щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що у поданому пакеті відсутня довідка про реєстрацію місця проживання або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а також відсутня засвідчена належним чином копія ордера або копія рішення про зміну особового рахунку (а.с.28).

Відповідно до акту обстеження квартири від 28.10.2023 члени комісії у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та акту обстеження від 30.12.2024, який підписаний членами комісії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , останні засвідчили факт того, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 1990 року, тобто фактично із народження (а.с.69, 82).

Допитані у судовому засіданні 10.04.2025 року свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили факт проживання позивачки за вказаною адресою: АДРЕСА_2 .

За встановлених обставин суд вважає доведений той факт, що позивачка фактично проживає за вказаною вище адресою у спірній квартирі від самого свого народження, тобто з 10.10.1990 року.

На час смерті батька основного квартиронаймача ОСОБА_3 , була зареєстрована та фактично проживала із ним. Офіційні листи та інформація, показання свідків також засвідчили факт проживання та реєстрації позивачки за адресою: АДРЕСА_2 .

Жодних спорів з іншими співмешканцями під час розгляду справи встановлено не було, оскільки позивачка за вказаною зареєстрована із малолітньою донькою ОСОБА_6 , інших офіційно зареєстрованих співмешканців за вказаною адресою немає.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч.1.ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення .

Відповідно до ч.1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19 червня 1992 року за № 2482-Х11.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими що не порушують прав та інтересів відповідача та інших осіб, оскільки позивач довела, що фактично проживає та зареєстрована на законних підставах в житловому приміщенні квартирі квартирі АДРЕСА_1 та має право користування на законних підставах вказаним житловим приміщенням, незважаючи на відсутність ордеру, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Позивач не ставила питання про відшкодування судових витрат із відповідачів, у зв`язку із чим вони вважаються фактично понесеними.

Керуючись ст.ст.2, 10,12, 13,76-81,89,229,258,259,263-265,274,279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , основним квартиронаймачем житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце знаходження: АДРЕСА_2 ;

Дніпровська міська рада, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40392181, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75;

Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38114671, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 16.

Суддя Оксана ЯРОЩУК