Провадження №22-ц/824/505/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.08.2021 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого, позивач передала у борг ОСОБА_1 110 655,00 грн, які останній зобов`язався повертати протягом року рівними платежами (не менше 10 000,00 грн) щомісячно до повного погашення позики, тобто кінцевий строк повернення позики - 25.08.2022 року. Відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення. Позика була оформлена шляхом написання розписки. Крім того, з нього також підлягають стягненню суми, передбачені ч. 1 ст. 1048 ЦК України ст. 625 ЦК України станом 18.07.2023 року, а саме: проценти в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 37 934,95 грн за період з 26.08.2021 року по 14.07.2023 року, інфляційні втрати в розмірі 24 877,46 грн за період із жовтня 2021 року по червень 2023 року, та 4 410,26 грн - 3 річних, нарахованих за період з 01.10.2021 року по 14.07.2023 року.

На підставі наведеного, просила суд стягнути із ОСОБА_1 на її користь 177877,67 грн заборгованості за договором позики.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 110 655,00 грн боргу за договором позики від 25.08.2021 року та 14 271,27 грн процентів.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також просив прийняти додані до апеляційної скарги докази, які він мав можливості надати в суді першої інстанції у зв`язку з тим, що не був належним чином повідомлений про наявність даної справи.

Свої вимоги обґрунтував тим, що його не було повідомлено належним чином про дату, час та місце засідання суду, що призвело до позбавлення його можливості надати особисті пояснення у справі. Зазначає, що позивач у позовній заяві надає неповну та перекручену інформацію щодо обставин підписання ним розписки. Вказує, ним було погашено частину недостачі, про що позивач взагалі нічого не вказує у своїй позовній заяві.

Також відповідачем надіслано на адресу суду заяву про виклик свідків.

19 лютого 2024 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до розписки від 25.08.2021 року ОСОБА_1 отримав від позивача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 110 655,00 грн, які останній зобов`язався повертати протягом року рівними платежами (не менше 10 000,00 грн) щомісячно до повного погашення позики, тобто кінцевий строк повернення позики - 25.08.2022 року.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що між сторонами у належній формі укладено договір позики від 25.08.2021 року, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів. Вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Стягнення процентів на підставі ст. 1048 ЦК України підлягають задоволенню частково, а саме за період дії договору позики з 25.08.2021 року до 25.08.2022 року, в розмірі 14 271,27 грн. Вимоги про стягнення 3% річних і інфляційних втрат не підлягають задоволенню, оскільки нараховані позивачем за період дії договору позики та воєнного стану.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що відповідача не було повідомлено належним чином про дату, час та місце засідання суду, що призвело до позбавлення його можливості надати особисті пояснення у справі.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в порядку підготовки справи до розгляду, надіслав запит до відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Голосіївської РДА про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи та встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11.11.2010 року по час розгляду справи.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію ухвали та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за вказаною адресою рекомендованим листом. Вказана кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року розгляд вказаної справи було відкладено у зв`язку з тим, що у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Вказану ухвалу було направлено сторонам 11.09.2023 року та відповідачу рекомендованим листом. Вказана кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У тому випадку, якщо у відповідь на направлений судом засобами поштового зв`язку виклик або повідомлення, вони повертаються із відміткою про відмову адресата в їх отриманні або про відсутність адресата за його офіційною адресою, відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Підстав для відкладення, нового повідомлення, немає. (Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).

Оскільки заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили, клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило, відповідач відзив на позовну заяву не подав, суд розглянув справу за наявними у справі доказами, які надані стороною.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень щодо не направлення кореспонденції на адресу відповідача.

Щодо вимоги відповідача про прийняття доданих до апеляційної скарги доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено судом вище, твердження апелянта про неналежне повідомлення судом про розгляд справи не знайшло свого підтвердження, тому підстав для прийняття апеляційним судом нових доказів немає.

Що стосується клопотання відповідача про виклик свідків, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 частини першої ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у ст.1051 ЦК України , згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свіченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором.

Згідно з частиною другою ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків.

Наступним доводом апеляційної скарги відповідача є те що, ним було погашено частину боргу, про що позивач взагалі нічого не вказує у своїй позовній заяві.

Як убачається з відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначила, що відповідач дійсно повернув їй 20 000, 00 грн. у 2021 році.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином не підлягає доведенню повернення вказаної суми, оскільки позивач підтвердила факт її отримання. В той же час повернення боргу в більшій сумі належними доказами не підтверджено.

На підставі наведеного, сума заборгованості має бути зменшеною на 20 000, 00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у позовній заяві надає неповну та перекручену інформацію щодо обставин підписання ним розписки, є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що договір позики був укладений у письмовій формі і відповідач визнав факт особистого написання цієї розписки.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили що дана розписка була написана відповідачам під примусом чи погрозами з боку позивача.

Також відповідачем у апеляційній скарзі зазначено про те, що ним було погашено частину недостачі, що на думку колегії суддів свідчить про те, що відповідач погоджується з тим, що ним було укладено договір позики.

Враховуючи, що сума заборгованості зменшена на 20 000, 00 грн, зменшенню підлягає й сума стягнення процентів на підставі ст.1048 ЦК України за період дії договору позики, яка по факту становитиме 11,591,78 грн.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Разом з тим суд першої інстанції не врахував факт повернення частини коштів відповідачем, внаслідок чого неправильно розрахував суму боргу та проценти за договором позики, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ((РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 102 346 (сто дві тисячі триста сорок шість) грн. 78 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько