КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/46966/24-ц

05 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв про визнання протизаконним наказу № 68-ка від 31.03.2022 року про призупинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- визнати протизаконним наказ № 68-ка від 31 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» у частині призупинення трудового договору з ОСОБА_1 з 01.04.2022 року;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв виплатити на її користь середній заробіток за часу вимушеного прогулу з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року у розмірі 32 658, 21 грн;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв виплатити на її користь суму компенсації за невикористану відпустку за період з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року у розмірі 7 938, 10 грн;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв сплатити за неї страхові внески за період вимушеного прогулу з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року та зарахувати вказаний період до стажу роботи;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв виплатити на її користь судові витрати у розмірі 3 000, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.02.2018 року ОСОБА_1 була призначена на посаду провідного концертмейстера кафедри естрадного і академічного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв згідно наказу №28-к від 08.02.2018 року.

Наказом № 280-ка від 01.09.2023 року ОСОБА_1 була звільнена з посади провідного концертмейстера у зв`язку із реорганізацією кафедри на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01.09.2023 року. Вказує, що на її вимогу відповідачем були надіслані засобами електронного зв`язку 23.07.2024 року копії документів стосовної її трудової діяльності в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв, із яких вона дізналась про наказ №68-ка від 31.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану».

Так, наказом № 68-ка від 31.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» було призупинено дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та Національною академією керівних кадрів культури і мистецтв, із 01.04.2022 року.

Позивач вважає наказ №68-ка від 31.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» протиправним, оскільки позивача жодним чином не повідомляли про призупинення дії трудового договору у розумні строки за наявності такої можливості, оспорюваний наказ у частині, що стосується позивача є незаконним, дискримінаційним і таким, що порушує її конституційні права, а також таким, що не оформлений з порушенням вимог чинного законодавства України, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв про визнання протизаконним наказу №68-ка від 31.03.2022 року про призупинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №68-ка від 31 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» у частині призупинення трудового договору з ОСОБА_1 з 01.04.2022 року.

Стягнуто з Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв на користь ОСОБА_1 середній заробіток за часу вимушеного прогулу з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року у розмірі 32 658, 21 грн, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнуто з Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв на користь держави судовий збір у розмірі 1 937, 92 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем належним чином не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а у працівника її виконувати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 07 квітня 2025 року Національна академія керівних кадрів культури і мистецтв подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що станом на момент видачі оскаржуваного наказу, визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість виконання чи надання роботи.

В момент призупинення договору позивач не виконувала обов`язки і була належним чином повідомлена про зупинення з нею трудового договору.

У травні 2025 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а саме засобами електронного зв`язку, через систему «Електронний Суд». Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, позивач та відповідач отримала поштову кореспонденцію 22 квітня 2025 року.

28 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що на підставі наказу відповідача від 08.02.2018 року № 28-к ОСОБА_1 з 12.02.2018 року була призначена на посаду провідного концертмейстера кафедри естрадного і академічного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв.

Наказом відповідача від 31.03.2022 року № 68-ка «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» було призупинено дію трудового договору, в тому числі укладеного між ОСОБА_1 та Національною академією керівних кадрів культури і мистецтв, із 01.04.2022 року.

Наказом Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 30.08.2022 року № 222-ка «Про поновлення дії трудового договору з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » було поновлено дію трудового договору та наказано приступити до виконання роботи відповідно до затверджених трудових обов`язків з 01.09.2022 року ОСОБА_1 , провідному концертмейстеру кафедри естрадного і академічного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва.

Наказом Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 27.01.2023 року №32-ка «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану окремим працівникам Академії» було призупинено дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та Національною академією керівних кадрів культури і мистецтв, із 01.02.2023 року.

Наказом відповідача від 01.09.2023 року № 280-ка ОСОБА_1 була звільнена з посади провідного концертмейстера у зв`язку із реорганізацією кафедри на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01.09.2023 року.

Між сторонами виник спір з приводу законності наказу відповідача про призупинення дії трудового договору з позивачем та відшкодування втраченого останньою заробітку.

Що стосується вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом № 2136-ІХ.

Відповідно до статті 13 Закону № 2136-ІХ призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23) викладено правовий висновок щодо застосування статті 13 Закону № 2136-ІХ та зазначено, що наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки в цій справі не встановлено обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останню її виконувати.

Що стосується вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Судом встановлено, що у період, коли дія трудового договору була призупинена, позивач не отримувала заробітної плати.

У спірних правовідносинах, вирішуючи питання відшкодування позивачу заробітної плати за вказаний період, суд вірно застосував аналогію закону частини 2 статті 235 КЗпП України, відповідно до якої при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Розділом ІІ Порядку № 100 (тут у надалі у редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції), передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року у розмірі 32 658, 21 грн.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що відповідач не надав доказів на спростування розрахунку середнього заробітку, наданого позивачем.

Аналізуючи питання обсягу дослідження інших доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуНаціональної академії керівних кадрів культури і мистецтв залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий: Судді: