Справа № 381/3440/23
Провадження № 2/761/1550/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом (з урахуванням нової редакції позову, поданого позивачем до суду на виконання ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2023р. про залишення позову без руху) до відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив суд:

-стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 6800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 07 липня 2022р. поліцейським ВРПП Фастівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Ніколаєнком Р.В.винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №141491 про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

08 листопада 2022р. Фастівським відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження, з примусового виконання вищевказаної постанови (ВП НОМЕР_2). Того ж дня, на депозитний рахунок надійшли кошти в загальній сумі 7649,00 грн., які були перераховані на погашення витрат виконавчого провадження у сумі 169,00 грн, виконавчий збір - 680,00 грн, та штраф у подвійному розмірі - 6800,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023р., у адміністративній справі №381/3411/22, яке набрало законної сили, було скасувано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 141491 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП та закрито провадження у зазначеній справі про адміністративне правопорушення.

Виконавче провадження НОМЕР_2 на час звернення позивача до суду із даним позовом завершене у зв`язку із виконанням виконавчого документу у повному обсязі.

У зв`язку із викладеним, позивач, керуючись ст. 1212 ЦК України просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі 6800,00 грн. (сплаченого позивачем штрафу на підставі постанови, яку надалі суд скасував).

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2023р. матеріали цивільної справи були надіслані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023р. визначено головуючого суддю Волошина В.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

11 жовтня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні вказаного позову у повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що Головне управління Національної поліції в Київській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки будь-яких коштів позивача відповідач не отримував в силу того, що останній не володіє державними коштами України та не є розпорядником бюджетних коштів. Відповідач закцентував увагу суду на тому, що сума коштів сплачується у державний бюджет України, а не на рахунки відповідача.

Відповідь на відзив стороною позивача до суду не подавалась.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про наявність правових підстав для задовлення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення суми штрафу (у подвійному розмірі), перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення, яку надалі адміністративний суд скасував.

Судом встановлено, що 07 липня 2022р. поліцейським ВРПП Фастівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Ніколаєнком Р.В.винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №141491 про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

В подальшому, 08 листопада 2022р. Фастівським відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження, з примусового виконання вищевказаної постанови (ВП НОМЕР_2).

Як вбачається з відповіді начальника Фастівським відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та встановлено судом, в ході проведення виконавчих дій по вказаному виконавчому провадженню, з позивача стягнуто 7649,00 грн, з яких: 1) витрати виконавчого провадження - 169,00 грн; виконавчий збір - 680,00 грн.; штраф - 6800,00 грн.

08 листопада 2022р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 у зв`язку із виконанням виконавчого документу у повному обсязі.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023р., у адміністративній справі №381/3411/22, яке набрало законної сили, було вирішено: «Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 141491 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити.».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення суми штрафу у сумі 6800,00 грн. (у подвійному розмірі), перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення, яку надалі адміністративний суд скасував.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ч. 2 ст. 15 ЦК України)

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Постановою Верховного Суду від 18 січня 2024р. по справі № 463/7127/22 зазначено, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Схожі за змістом правові позиціїмістяться також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019р. у справі № 904/2444/18 та від 23 квітня 2019р. у справі № 918/47/18.

При цьому слід зазначити, що порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013р. №787.

Суд звертає увагу на те, що на момент примусового стягнення з позивача коштів юридична підстава для такого стягнення існувала, оскільки була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що кошти були стягнуті помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що кошти були стягнуті надміру, тобто в розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням суду про скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок №787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума, яка була стягнута з позивача, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок №787 на спірні правовідносини не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023р. у справі №910/5880/21 (п. 51, 52).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що після визнання протиправною та скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з ч. 4 ст. 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи.

Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023р. у справі №910/5880/21.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах (постанови від 27 лютого 2019р. у справі №761/3884/18 (п. 35), від 23 листопада 2021р. у справі №359/3373/16-ц (п. 81), від 20 липня 2022р. у справі №910/5201/19 (п. 76), від 05 жовтня 2022р. у справах №923/199/21 (п. 8.17) і №922/1830/19 (п. 7.2), від 14 грудня 2022р. у справі №2-3887/2009 (п. 55)).

Тобто під час провадження в справі стороною в спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною в справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019р. у справі №587/430/16-ц (п. 27), від 23 листопада 2021р. у справі №359/3373/16-ц (п. 81), від 05 жовтня 2022р. у справі №923/199/21 (п. 8.18) і №922/1830/19 (п. 7.3), від 14 грудня 2022р. у справі №2-3887/2009 (п. 55), від 12 липня 2023р. у справі №757/31372/18-ц (п. 38)).

Отже, у цій справі відповідачем повинна бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023р. у справі №910/5880/21 зроблено висновок, що з огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративно-господарський штраф, але після скасування постанови про застосування штрафу знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими (п. 37).

У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення суду у цивільній справі зазначається: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.

Отже, резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, а спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018р. у справі №910/23967/16, від 22 червня 2023р. у справі №913/567/19.

Висновок про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 19 червня 2018р. у справі №910/23967/16.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, керуючись положеннями цивільного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, дійшов висновку про наявність правових підстав для задовлення позову у повному обсязі, а саме: слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти у розмірі 6800,00 грн. (кошти, які були стягнуті на погашення штрафу у повідйному розмірі), стягнутих Фастівським відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, оскільки постанова про застосування адміністративного стягнення відносно позивача, на підставі якої стягнуті вищевказані кошти, рішенням суду, яке набрало законної сили, скасовано, відтак, в силу положень ст. 1212 ЦК України, відсутня правова підстава для набуття зазначених коштів.

Оскільки рішення суду підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 червня 2023р. у справі №913/567/19.

З огляду на положення ст. 141 ЦПК України з Державного бюджету України на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 1, 4, 15, 16, 1212, 1215 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 15) про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти (сплачений позивачем штраф у подвійному розмірі) у розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. та судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесять три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: