КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/8720/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/23941/24

05 червня 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Камши Олександра Вікторовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Анохіна А.М. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша Київська державна нотаріальна контора, ІНФОРМАЦІЯ_4 про оголошення фізичної особи померлою,-

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про оголошення фізичної особи померлою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були одружені та перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2003. Чоловік заявниці загинув в момент виконання бойового завдання під час несення служби в лавах Збройних сил України.

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 № 3, молодшого сержанта запасу ОСОБА_2 було зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.05.2022 № 22, солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 13.04.2022 № 1-РС на посаду кулеметника 2 Відділення 2 Взводу 7 Стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , було зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) від 11.06.2022, зареєстроване провадження №0001445 за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. Потерпілим (заявником) у кримінальному провадженні визначено ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з ЄРДР: (ЄО № 29991 від 10.06.2022) 09.06.2022 під час виконання службових обов`язків у Донецькій обл. безвісно зник військовослужбовець в/ч № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце якого до теперішнього часу не встановлено».

Факт триваючого кримінального провадження також підтверджується листом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.03.2024 № Т-130 сп/20/02-2023.

У відповідності до Сповіщення сім`ї № 26 від 15.06.2022, ІНФОРМАЦІЯ_2 було сповіщено заявника про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час вогневого зіткнення з супротивником в районі н.п. Миронівка Донецької області, зник безвісти.

Згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2022 № 38/02/18 «Про результати службового розслідування зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 » було наказано «вважати безвісти зниклим стрільця 1 відділення 2 взводу 7 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 ».

Статус зниклої безвісти особи ОСОБА_2 також підтверджується Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 15 від 25.08.2023.

Заявниця вважає, що вищевказані обставини є підставою для оголошення її чоловіка ОСОБА_2 померлим.

Оголошення чоловіка померлим потрібно заявниці для того щоб реалізувати свої права та обов`язки, пов`язані з його смертю, зокрема, отримання необхідної допомоги сім`ї загиблого та вступу у спадщину його спадкоємців.

З огляду на вище викладене просила суд оголосити ОСОБА_2 померлим у зв`язку з виконанням бойового завдання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша Київська державна нотаріальна контора, ІНФОРМАЦІЯ_4 про оголошення фізичної особи померлою - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 04 березня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Камша О.В. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що з Наказу 309, а саме пункт 2.2 Розділу І «Території, на яких ведуться (велися) бойові дії»: с. Миронівка Світлодарської міської територіальної громади, (Дата початку бойових дій) 20.05.2022, (Дата завершення бойових дій) 20.05.2022». Тобто, як свідчить текст Наказу № 309 завершення активних бойових дій на території на якій загинув ОСОБА_2 відбулося 20.05.2022 і вже не триває станом, як на момент подання заяви апелянтом так і на момент розгляду справи судом вже більше ніж 2 (два) роки.

Вважає, що суд першої інстанції не було взято до уваги зміст заяви апелянта в якій детально було зазначено, що активні бойові дії, на території на якій зник ОСОБА_2 , вже завершилися більше ніж 2 (роки) тому на час звернення із заявою.

Також судом було повністю проігноровано ті доводи та аргументи, які містилися у заперечення апелянта, які були подані до суду через підсистему «Електронний суд» 03.09.2024 року та в яких містилося детальне обґрунтування того, що активні бойові дії, на тій території де пропав без вістіОСОБА_2 закінчилися 20.05.2022, а вже з 21.05.2022 територія, де загинув ОСОБА_2 , була окупована державою- окупантом російською федерацією. Тобто після 21.05.2022 року активні бойові дії на згаданій території вже не велися і зараз не ведуться, територія знаходиться під тимчасовою окупацією російської федерації і немає достовірної інформації коли дана територія буде деокупована ЗСУ.

03 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника Міністерства оборони України Кучми А.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначала, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

В судове засіданняз`явився представник заявника ОСОБА_1 адвокат Камша О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заінтересовані особи - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша Київська державна нотаріальна контора, ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись засобами електронного зв`язку через «Електронний Суд».

Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року заінтересовані особи Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша Київська державна нотаріальна контора, ІНФОРМАЦІЯ_4 отримали поштову кореспонденцію.

29 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 25.04.2003, ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .

Відповідно до сповіщення сім`ї № 26 від 15.06.2022, ІНФОРМАЦІЯ_2 було сповіщено заявницю про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час вогневого зіткнення з супротивником в районі н.п. Миронівка Донецької області, зник безвісти.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2022 за № 38/02/18 «Про результати службового розслідування зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 » було наказано «вважати безвісти зниклим стрільця 1 відділення 2 взводу 7 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 ».

Крім того, витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 15 від 25.08.2023 останній зник на території бойових дій.

Таким чином, судом встановлено, що стрілець 1 відділення 2 взводу 7 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 зник безвісти 09 червня 2022 року під час боїв поблизу в районі н.п. Миронівка Донецької області.

Відмовляючи у задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, активні бойові дії у с. Миронівка Світлодарської міської територіальної громади Донецької області, в районі якого під час виконання бойового завдання зник безвісти ОСОБА_2 почались з 21.05.2022 року та дана територія окупована рф. Тобто, станом на день розгляду даної справи судом першої інстанції, на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_2 активні бойові дії ще не завершенні, та дана територія окупована рф. Суд першої інстанції врахував, що тіло ОСОБА_2 знайдено не було, достовірних та беззаперечних доказів його загибелі заявником не надано, а тому суд першої інстанції вважав, що заява про оголошення ОСОБА_2 померлим є передчасною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Колегія суддів враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

Відповідно до статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

Із пояснювальної записки до проекту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду (справа № 755/11021/22) зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства.

Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку.

Велика Палата Верховного Суду (справа № 755/11021/22) наголосила, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).

Велика Палата Верховного Суду (справа № 755/11021/22) наголосила, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

Відповідно до Переліку у розділі І Території, на яких ведуться (велися) бойові дії в с. Миронівка Світлодарської міської територіальної громади, бойові дії велись з 20.05.2022 по 20.05.2022.

Разом з тим, відповідно до розділу II Переліку Тимчасово окуповані рф території України зазначено, що Миронівка Світлодарської міської територіальної громади окупована з 21.05.2022року.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Колегія суддів враховує, що з даних зазначених в переліку встановлено, що бойові дії в с. Миронівка велись з 20.05.2022 по 20.05.2022, проте в даному випадку необхідно враховувати, що з 21.05.2022 та станом на зараз зазначена територія є тимчасово окупованою.

З огляду на вище зазначене колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що оскільки тіло ОСОБА_2 знайдено не було, достовірних та беззаперечних доказів його загибелі заявником не надано та те, що наразі с. Миронівка є тимчасова окупована, то наразі відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_1 адвоката Камши Олександра Вікторовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Камши Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року

Головуючий: Судді: