справа № 489/7204/24 провадження №2/489/361/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кіріченко К.В.,

в присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Родіонової В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав

встановив:

У вересні 2024 року позивач, через свого представника - адвоката Родіонову В.Є., звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживала із відповідачем, а позивач приймав участь у вихованні дитини та матеріально забезпечував. З 01.05.2022 він забрав дитину від відповідача у зв`язку з тим, що відповідач не займалася вихованням дитини, не піклувалася про дитину, під час ракетних обстрілів кидала дитину саму на літню бабусю. Позивач перераховував кошти на утримання дитини, але кошти витрачалися не за призначенням. Позивач забрав до себе дитину у жахливому стані, схудлу та потім виявилося у школі, що дитина не встигає за освітньою програмою. 21.04.2011 Відповідач була визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289 КК України, ч.2 ст.185 КК України та їй було остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на 2 роки. 07.07.2022 відповідач написала добровільну відмову від батьківських прав на доньку та не заперечувала щодо визначення місця проживання дитини за місцем проживання позивача. 04.11.2022 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визначено місце проживання дитини із батьком.

Позивач проживає з цивільною дружиною ОСОБА_4 , яка має двох своїх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , також є спільна дитина позивача та його цивільної дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач із дружиною, та всі діти (і Діана також) проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Дітям створені всі умови для навчання, ігор та відпочинку. Відповідач, в свою чергу не йде ані на контакт, не цікавиться життям дитини. В подальшому, у разі виникнення питань навчання, виїзду дитини на відпочинок за кордон, отримання паспорту, дитина весь час буде вимушена зіштовхуватись з байдужістю людини, яка є її біологічною матір`ю. Крім того, цивільна дружина позивача має бажання в подальшому усиновити дитину, що повністю відповідає бажанню дитини та її інтересам.

Аліменти відповідач не сплачує, але не зважаючи на відсутність матеріальної допомоги з боку матері, дитина всім забезпечена, навчається, їздить відпочивати та проводить разом із сім`єю дозвілля. Позивач несе витрати на дитину самостійно, робить все для того, аби вона виросла гідним громадянином України. Таким чином дитина росте у люблячій сім`ї, про яку піклується сім`я позивача, його цивільна дружина, а біологічна матір та її родичі повністю відсутні в житті дитини. Відповідач жодним чином не позбавлена можливості спілкуватися із дитиною, забезпечувати її матеріально, приймати участь у її вихованні, проводити з нею час. Позивачем ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини із матір`ю. Вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але категоричне небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.09.2024 по вищевказаній справі відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити.

Відповідач причин своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. 24.03.2025 до суду відповідач ОСОБА_2 надала нотаріально посвідчену заяву від 24.03.2025 про визнання позовних вимог та те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських пав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності.

Суд, вислухавши присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №251, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2022 у справі №489/1886/22 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням встановлено наступні обставини. Згідно з заявою ОСОБА_1 від 20.05.2022, адресованої начальнику служби у справах дітей, позивач просив притягнути до відповідальності ОСОБА_2 за ухилення від своїх батьківських обов`язків у зв`язку з тим, що остання не виконувала і не виконує належним чином свої батьківські обов`язки. У заяві вказав, що він забрав дитину у відповідача в жахливому стані, дитина не доїдала, була брудна, одяг обірваний, мати залишала дитину одну вдома без догляду та вихованням дитини не займалася взагалі.

З відповіді ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 18.05.2022 вбачається, що до ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області заяв та скарг щодо неналежного догляду або неправомірних, насильницьких дій ОСОБА_2 до її малолітньої доньки ОСОБА_3 не надходило. Разом з тим, ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у 2021 році за скоєння домашнього насильства по відношенню до своєї бабусі.

Відповідно до характеристики, складеної ст. ДОП СП ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області В. Сандуца, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 характеризується з негативної сторони, неодноразово надходили скарги, заяви від сусідів на адресу останньої. Громадський порядок ОСОБА_2 не порушувала, притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Інших компрометуючих матеріалів у ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області не має.

07.07.2022 ОСОБА_2 підписала відмову від батьківських прав на доньку ОСОБА_3 на користь батька дитини ОСОБА_1 та не заперечує проти визначення місця проживання доньки за місцем проживання ОСОБА_1 .

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини вбачається, що з 01.05.2022 малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 . За місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_3 для дитини створені належні умови для проживання, повного і всебічного розвитку. Під час відвідування сім`ї ОСОБА_1 фахівцями Миколаївського міського центру соціальних служб було встановлено, що у помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм, в житлі чисто та прибрано, для дитини облаштовано окреме місце для сну та навчання. ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно. У помешканні, де мешкає ОСОБА_2 задовільні умови, однак квартира потребує прибирання та косметичного ремонту. ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується з негативної сторони. Відповідно до соціально-психологічного висновку, наданого 30.08.2022 Миколаївським міським центром соціальних служб, ОСОБА_3 , як свою сім`ю сприймає себе, батька та співмешканку батька. Стосунки з матір`ю є напруженими, емоційно відстороненими, оскільки дитина зазначає, що рідко з нею бачиться та проводить час. З початку травня 2022 року питанням виховання і розвитку малолітньої ОСОБА_3 займається батько, який цікавиться навчанням дитини, забезпечує її всім необхідним для навчання в школі. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи встановлено, що наразі малолітня ОСОБА_3 проживає разом з батьком та з ОСОБА_8 , яка має двох своїх малолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та спільну дитину з позивачем ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №12, серії НОМЕР_3 , актовий запис №04, та серії НОМЕР_4 , актовий запис №285.

Судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.06.2023 у справі №489/2466/23 стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу.

Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.09.2024 підтверджується, що станом на 01.09.2024 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 54744,39 грн.

Відповідно до характеристики, складеної старшим лейтенантом поліції ДОП СП ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області Л.Мельник 19.09.2024, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 зарекомендувала себе з посереднього боку, притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 175-1 КУпАП від 19.04.2024. Заяв та скарг від сусідів не надходило. Інших компрометуючих матеріалів у СП ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області не має.

Згідно характеристики, складеною старшим лейтенантом поліції ДОП СП ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області Д.Звірь 19.09.2024, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 зарекомендував себе з посереднього боку. У вживанні наркотичних речовин та у вживанні алкогольних напоїв помічений не був, в компаніях, що ведуть аморальний спосіб життя не перебуває. Притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП 08.10.2023 та за ч. 1 ст. 122 КУпАП 22.12.2023. Заяв та скарг від сусідів не надходило. Інших компрометуючих матеріалів у СП ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області не має.

Як вбачається з характеристики Миколаївської гімназії №30 Миколаївської міської ради Миколаївської області від 20.09.2024 ОСОБА_3 навчається у вказаній гімназії з 01.09.2021. З 01.05.2022 дитина проживає з батьком, який займається питанням виховання, розвитку та догляду дитини. Батько підтримує постійний зв`язок з класоводом, цікавиться навчанням дитини, заохочує дії дитини при виконанні завдань онлайн. Дівчинка забезпечена всім необхідним для навчання в школі, відвідує гурток з образотворчого мистецтва та басейн.

Згідно з відповіддю Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №7» №745 від 03.10.2024 ОСОБА_12 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Декларація укладена з педіатром Драчевським І.І. 30.10.2023. Догляд та лікування дитини під час хвороби, а також відвідування лікаря здійснював виключно батько дитини ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.03.2025 за вих. №6003/02.02.01-22/04/14/25, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 через відсутність достатніх та вагомих доказів свідомого ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 17.12.2024, в ході проведення психологічного діагностування, з метою ставлення дитини до матері, було встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , як свою сім`ю сприймає себе, батька, мачуху ОСОБА_14 , сестру ОСОБА_15 , зведену сестру ОСОБА_16 та зведеного брата ОСОБА_17 . Стосунки з матір`ю є невизначеними, оскільки дитина досить тривалий час з нею не спілкується. По відношенню до неї відчуває образу через те, що вона не приймає участі в її вихованні. З боку матері не відчуває захисту, підтримки, любові та зацікавленості в її житті. Має прив`язаність до мачухи ОСОБА_14. З боку батька дитина відчуває піклування, підтримку, любов та захист. 03.01.2025 ОСОБА_2 написала в службу у справах дітей адміністрації Інгульського району пояснення, в якому вказала, що на даний період часу знаходиться в скрутному матеріальному становищі, через що не має можливості забезпечити дитину усім необхідним, але проти позбавлення батьківських прав відносно дочки, так як любить свою дитину, і окрім доньки у неї нікого не має. ОСОБА_2 зазначила, що хоче приймати участь у житті та вихованні своєї дитини. В усній розмові ОСОБА_2 повідомила, що батько дитини перешкоджає їй бачитись з дочкою. Під час обговорення питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради, яка відбулась 27.02.2025, ОСОБА_2 заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. З її слів, вона хоче спілкуватися з дитиною, але батько чинить перешкоди, блокує її в телефоні, не дає спілкуватися з дитиною.

24.03.2025 ОСОБА_2 надала до суду нотаріально завірену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. заяву від 24.03.2025, згідно з якою вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , зміст статті 166 СК України щодо правових наслідків позбавлення батьківських прав їй роз`яснено.

У ході розгляду справи також встановлено, що 21.04.2011 відповідач була визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289 КК України, ч.2 ст.185 КК України та їй було остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на 2 роки. Крім того, притягувалася до адміністративної відповідальності на підставі постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2021 р. у справі №489/5007/21 за вчинення домашнього насильства відносно своєї бабусі. 12.09.2023. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2022 у справі №489/5167/23 відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України за придбання та зберігання психотропних речовин.

Із пояснень позивача також встановлено, що після того, як в судовому порядку було визначено місце проживання з ним, відповідач жодного разу не намагалася спілкуватися з дитиною та не приймає ніякої участі в її житті. Позивач також повідомив, що він не перешкоджає відповідачу у спілкуванню з дитиною та участі у її вихованні Навпаки вважає, що мати повинна активну участь приймати у вихованні дитини.

За змістом статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Враховуючи вказані вище докази, суд вважає, що своєю бездіяльністю відповідач порушує статтю 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частина перша стаття 164 СК України).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу виховання дитини.

У частині п`ятій та шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.03.2025, та вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Даний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Пленуму Верховного Суду України 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» і в даному випадку наявна вина відповідача у формі бездіяльності щодо виховання своєї дочки, тобто свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з правилами статей 79, 80 ЦПК України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування.

В порушення вимог статті 81 ЦПК України відповідач не надала суду жодного доказу, які б підтверджували ту обставину, що вона на належному рівні виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує доньку матеріально відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених статтями 141, 150 СК України, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Навпаки, надана відповідачем нотаріально завірена заява від 24.03.2025 свідчить, що вона самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини та свідомо нехтує такими обов`язками.

Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов`язані з особистими немайновими правами та обов`язками батьків та дітей, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 969,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 969,00 грн. (дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 00 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, код ЄРПОУ 04056612, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська,20.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2025.

Суддя І.В.Коваленко