ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1374/24 Номер провадження 22-ц/814/2140/25Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення 11:23:12 год; дата виготовлення повного текста судового рішення 21 лютого 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 95 715,73 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 100,00 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 07.05.2020 між АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії для особистих потреб, ліміт кредитної лінії становить 76 434,63 грн процентна ставка - 23,00% річних, тип процентної ставки - фіксований обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 2 154,73 грн.

АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. АТ «Альфа-Банк» виконало умови договору у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором, яка за станом на 20.09.2021 складала 95 715,73 грн.

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 07.05.2020, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №500830066 від 07.05.2020 в розмірі 95 715,73 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 75 041,95 гривень, заборгованість за відсотками - 20 673,78 гривень, а також стягнуто судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 гривень та за правничу допомогу в сумі 7 100,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивачем долучені до позовної заяви копії доказів, які не завірені належним чином, не надано копії самого спірного договору, як і доказів його підписання. Матеріали справи містять незасвідчені належним чином копії оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500830066 від 07.05.2020 та акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту і вони мають суперечливі відомості: так в акцепті вказано «кредит готівкою на погашення заборгованості за іншим кредитним договором», «спосіб видачі переказ коштів на рахунок відкритий в АТ «Альфа-Банк»» та відсутня інформація про ознайомлення позичальника чи надання йому копії договору.

Звертає увагу, що відповідач не укладав жодних договорів з АТ «Альфа-Банк» та не отримував ніяких коштів. Надане платіжне доручення взагалі створено АТ «Сенс Банк», яке не є учасником судового процесу та не існував на момент виникнення спірних правовідносин, а тому даний доказ не може свідчити про перерахунок коштів на картковий рахунок відповідача.

Суд першої інстанції проігнорував його заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а також залишив поза увагою відсутність належним чином завіреної копії договору факторингу та додатків до нього, які би свідчили про передачу фактору саме спірного договору.

Оскільки кредитором заявлена вимога про дострокове повернення кредиту, він мав виконати вимоги ЗУ «Про споживче кредитування».

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2020 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписана оферта на укладення договору про надання кредиту, згідно якої ліміт кредитної лінії - 76 434,63 грн з умовою сплати 23,00% річних. Дата повернення кредиту визначена 08.05.2025 (т.1 а.с.5)

Позичальник підтвердив, що отримав від АТ «Альфа-Банк» інформацію про умови кредитування (т.1 а.с.5)

20.09.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3 (т.1 а.с.9-13).

Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Пунктом 2.3 договору факторингу передбачено право вимоги, яке вважається відступленим фактору з дати оплату фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2. договору. В дату здійснення оплати фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2 договору сторони цього договору підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п.4.2 договору факторингу фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800 грн 00 коп., шляхом перерахування на рахунок клієнта НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Платіжним дорученням за № 559 від 20 вересня 2021 року підтверджується оплата TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року (т.1 а.с. 18).

Згідно з випискою до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року АТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №500830066 від 07.05.2020 в сумі 95715,73 грн (т.1 а.с. 14-15).

Наданий ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» розрахунок заборгованості містить відомості щодо складової заборгованості станом на 20.09.2021 року в розмірі 95 715,73 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 75 041,95 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 20 673,78 грн (т.1 а.с.29).

До позовної заяви позивачем долучено виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 07.05.2020 по 20.09.2021, складену АТ «Сенс Банк» (т.1 а.с.19-28).

Задовольняючи позовні вимоги. суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач у підтвердження заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції не відповідає наведеним вимогам закону.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті ч. 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).

Позивач ТОВ «Еліт Фінанс» просив суд стягнути з відповідача 76 434,63 грн суми заборгованості за кредитним договором, однак матеріали справи не містять відомостей щодо оформлення та надання кредиту саме 07.05.2020, й суми наданого кредиту.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано виписку по рахунку; розрахунок заборгованості; копію довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум», копію заяви на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк», копію договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року та витяг з додатку до нього.

Водночас, зазначаючи, що заборгованість відповідача утворилася саме за кредитним договором № 500830066 від 07.05.2020, позивач ТОВ «Еліт Фінанс» не надав суду вказаний кредитний договір, а надані суду докази не свідчать про те, що вони стосуються цього кредитного договору.

Надана стороною позивача виписка по рахунку відповідача не підтверджує наявність у останнього залишку заборгованості за наданим кредитом в розмірі 76 434,63 грн. При цьому, вказана виписка не містить ні дату її складання, ні підписів уповноважених осіб позивача (т.1 а.с.19-28).

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредиту 07.05.2020.

Отже, вимоги позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Як слідує із підписаної між АТ «Альфа Банк» і ОСОБА_1 оферти, додатку до угоди про надання кредиту (а.с.6), між сторонами укладений споживчий кредит з кінцевим строком повернення кредиту 08 травня 2025 року.

Новий кредитор звернувся із позовом у червні 2024 року, тобто кредитор скористався правом дострокового повернення кредиту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.

Окрім того, згідно позову кредитний договір укладений у травні 2020 року отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб після 10 червня 2017 року відбувається з урахуванням приписів ЗУ «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції за станом на травень 2020 року у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже, відповідно до наведених вимог закону кредитодавець має право на дострокове повернення кредитних коштів, якщо таке право передбачене договором, а також за умови пред?явлення споживачу досудової вимоги.

Матеріали справи не містять тексту укладеного кредитного договору, а наявні копії документів оферта, акцепт оферти, графік платежів і розрахунків, паспорт споживчого кредиту, не містять умови про право банку на дострокове повернення кредиту.

Окрім того, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про надіслання банком або ж новим кредитором і отримання споживачем письмової вимоги про дострокове повернення кредиту.

Наведені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: копію акту про надання правничої допомоги №2 від 18.03.2025 (а.с.60); копію рахунку № 6/5-2024АР від 18.03.2025 (а.с.61)

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Полтавського апеляційного суду від 18.03.2025, документ в електронному вигляді «Реєстраційна картка вхідного документу» від 18.03.2025 по справі № 532/1374/24, а також прикріплені до нього файли апеляційної скарги на рішення Кобеляцького районного суду від 19.02.2025 по справі № 532/1374/24.pdf було надіслано одержувачу ТОВ «Еліт Фінанс» в його електронний кабінет.( а.с.63)

ТОВ «Еліт Фінанс» не направило жодних заперечень щодо розміру витрат понесених відповідачем на правничу допомогу, а тому відповідно постанови ВС від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи та за відсутності обгрунтованих заперечень.

Таким чином, з ТОВ «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за недоведеністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (; вул. Солом`янська 2, м.Київ, 03035) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 542 грн за подачу апеляційної скарги та 5000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 9 542 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 04 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов