КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/403/25
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
за участі третьої особи - Великодальницької сільської ради
Одеського району Одеської області як орган опіки та піклування,
про позбавлення батьківських прав,
12.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи - Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, в якій позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За час перебування у шлюбу в сторін по справі народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка наразі є неповнолітньо та проживає з нею - ОСОБА_1 . Позивачка вказує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно власної неповнолітньої доньки, у зв`язку з чим наразі не надає матеріальної допомоги, не цікавиться долею дитини, не приймає жодної участі у її вихованні та розвитку, що свідчить про ухилення від виконання своїх обов`язків.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.08.2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
17.09.2024 року позивачкою до суду подано клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2024 року клопотання задоволено. Витребувано з Органу опіки та піклування Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області висновок за наслідком розгляду питання про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
02.04.2025 року на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2024 року надійшли витребувані судом докази.
У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 27 лютого 2025 року, судом ухвалено закрити стадію підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання призначене на 10.06.2025 року позивачка - ОСОБА_1 не з`явилась, однак надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач - ОСОБА_2 до судового засідання призначеного на 10.06.2025 року також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Третя особа - Великодальницька сільська рада Одеського району Одеської області як орган опіки та піклування до судового засідання також не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява від представника останньої щодо здійснення розгляду справи за їх відсутності.
Щодо повідомлення відповідача по справі суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У відповідності до відповіді №736336 від 13.08.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідача, оскільки останній не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви разом з додатками до неї та судові повістки скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я відповідача за вказаною адресою, однак уся поштова кореспонденція повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
За наслідком викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуюче вищевикладене, судом у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.
За час перебування у шлюбі в сторін по справі народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 27.05.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі складено актовий запис №784, в якому в графі відомості про батьків зазначено: мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документована паспортом громадянина України, № НОМЕР_2 , виданого 07.07.2022 року, орган видачі 5115 та останній присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Також з матеріалів справи вбачається, що неповнолітня - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Батько дитини - ОСОБА_2 , у відповідності відповіді №736336 від 13.08.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрований окремо за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з характеристикою Великодальницького ліцею №1 Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області №353 від 08.07.2024 року, ОСОБА_3 , навчалась у ліцеї з 1-го до 7-го класу та зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою, відповідальною ученицею. До виконання громадських доручень ставилась сумлінно. Брала активну участь у житті класу. ОСОБА_3 весела, товариська, стримана, дисциплінована, самостійна, не піддавалася чужому впливу. Користувалася повагою серед однокласників. Мала багато друзів, підтримувала дружні стосунки з багатьма учнями. Мати завжди цікавилася навчанням доньки, відвідувала батьківські збори і відповідально ставилась до виховання дівчинки.
Відповідно до характеристики Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «ОПТІМА» від 12.07.2024 року №02-21-1/3099, ОСОБА_3 була здобувачем освіти за дистанційною формою навчання ТОВ «Центр освіти «ОПТІМА» з 01.10.2021 року до 28.03.2023 року та була відрахована у зв`язку із переходом до іншого навчального закладу згідно наказу від 28.08.2023 року №302-у. За період навчання зарекомендувала себе дисциплінованою та відповідальною ученицею. Отримувала оцінки високого та достатнього рівня навчальних досягнень з предметів освітньої програми, виявила хороші здібності до сприйняття інформації. Навчалася систематично, була зацікавлена у засвоєнні нових знань та навичок, в опрацюванні додаткових завдань. Проявляла інтерес до позакласної та позашкільної діяльності. Доброзичлива, вихована, мала стриманий та врівноважений характер. На критику реагувала адекватно, прислухалася до думки дорослих, з повагою ставилася до вчителів та однолітків. Фізичний та когнітивний розвиток у межах вікової норми. Мати - ОСОБА_1 приділяла належну увагу вихованню дитини. Цікавилася навчанням та поведінкою доньки, відвідувала онлайн консультації та вебінари для батьків. Постійно та стабільно тримала зв`язок з класним керівником, учителями. Прагнула створити максимально комфортні умови для розвитку. Дитина була забезпечена необхідним навчальним матеріалом та особистими речами.
Також, 25.07.2024 року Комунальним закладом «Одеський театрально-художній фаховий коледж» надано характеристику студентці ІІ (9) КВФ курсу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка під час навчання показала себе дисциплінованою та відповідальною студенткою. Виявила хороші здібності під час навчання. Дуже сприятлива до отримання нової інформації. Зарекомендувала себе старанною та відповідальною студенткою. Поведінка відмінна, підтримує, дружні стосунки з усіма студентами. З повагою ставиться до викладачів, уважно прислухається до порад дорослих. Мати, ОСОБА_1 , цікавиться навчанням доньки, знаходиться на постійному зв`язку та забезпечила дитину всім необхідним обладнанням та матеріалами для подальшого навчання та розвитку дитини.
У відповідності до довідки, виданої 29.07.2024 року лікарем педіатром Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №7» Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має діагноз: здорова, на «Д» обліку не перебуває.
20.03.2025 року рішенням Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області №36 вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Даним висновком встановлено, що починаючи з 2015 року до цього часу неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час неповнолітня навчається в Одеському театрально-художньому фаховому коледжі.
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини були вивчені надані ОСОБА_1 документи. Розглянуті Акт обстеження умов проживання, та протоколи бесіди з матір`ю та неповнолітньою дитиною, Акт та висновок оцінки потреб сім`ї/особи наданий Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Яськівської сільської ради, характеристики матері та дитини, довідки закладів та організацій та інше. Заявниця, ОСОБА_1 , та її неповнолітня донька ОСОБА_3 були особисто присутні та заслухані комісією.
Крім того, у висновку засвідчено, що всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються матір`ю без участі та підтримки з боку батька. Батько, ОСОБА_2 , життям дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає. В добровільному порядку кошти на утримання своєї неповнолітньої доньки батько не надає, не приділяє належної уваги доньці, не піклується про неї.
ОСОБА_2 на засідання комісії особисто не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час його проведення. На телефонні дзвінки не відповідає. Письмових пояснень щодо невиконання ним батьківських обов`язків, та інших запитуваних документів для розгляду комісією до Служби у справах дітей не надав.
У висновку зроблено висновок про те, що батько дитини умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, за наслідком чого вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки.
Приймаючи встановлені обставини на підстав наявних в матеріалах справи доказів, в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Таким чином, даний позов можуть подати особи, в сім`ї яких проживає дитина, незалежно від родинних зв`язків з дитиною.
На підставі вищевикладеного, суд вважає наявним право позивачки, як матері неповнолітньої дитини, на звернення до суду з цим позовом про позбавлення батька дитини батьківських прав.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Отже, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи викладене, суд зазначає, що досліджуючи надані стороною позивача докази вбачається, що останні відповідають критеріям належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
Рішення Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 20.03.2025 року за №36 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , містить переконливі висновки щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав, яким він керувався при прийнятті рішення (умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків).

Даний висновок наданий на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2024 року, а також відповідає вимогам Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866.

Вказане рішення Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 20.03.2025 року за №36 не спростоване відповідачем, не оспорювалось, доказів на підтвердження порушення процедури його прийняття до суду не надано, як і доказів в спростування викладених в ньому обставин.

Судом встановлено, що висновки викладені у висновку узгоджуються з іншими доказами наявними в матеріалах справи.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачено статтею 12 Конвенції з прав дитини, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

При цьому надважливим у заслуховуванні дитини з метою з`ясуванні її думки при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є здатність дитини чітко висловити свою думку.

Судом встановлено, що наданий висновок органу опіки та піклування винесено з урахуванням висловленої думки неповнолітньої ОСОБА_3 з приводу спірного питання, яка викладена чітко та стосується порушеного питання.

За наслідком викладеного, судом враховується вказаний висновок органу опіки та піклування, в якості належного доказу, та такий що є обґрунтованим і не суперечить інтересам дитини.

При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконує покладені на нього обов`язки з виховування неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі в матеріальному утриманні і забезпеченні дитини, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власної дочки.

Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд задовольняє позов виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Рішення зі спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення".

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є обґрунтованим, викладені позивачем обставини знайшли свої підтвердження у наданих до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, за наслідком чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2, 6, ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат зі сплати останньою судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 82, 89, 141, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), за участі третьої особи - Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області як орган опіки та піклування (місцезнаходження: 67668, Одеська обл., Одеський р-н, с. Великий Дальник, вул. Богдана Хмельницького, 3Д), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11.06.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко