Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/956/25
Провадження № 2/553/830/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.06.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М., представника позивача Посенко А.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу №553/956/25 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 5 344 грн. 18 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Ухвалою Ленінського міського суду м. Полтави від 03.04.2025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив. В письмовому відзиви зазначив, що у 2006 році він, на законних підставах, відмовився від послуг ОПТЕ «Полтаватеплоенерго», відключившись від гарячого водопостачання та опалення в своїй квартирі. В грудні 2021 року він почав отримувати рахунки за функціонування системи опалення будинку, і це при тому, що роботи по обслуговуванню внутрішньо-будинкових систем здійснює комунальне підприємство КП «ЖЕО- №2». Згідно постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №830, розділу «Права та обов`язки споживача» п. 42 абзац 12, відключившись від центрального опалення, це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та горячого водопостачання за наявності циркуляції. Згідно довідок КП «ЖЕО-№2» від 26.02.2024 року № 94/2024 та від 01.01.2024 № 51/2024, вказано, що опалення в містах загального користування під`їзду № 3, в якому він проживає, відсутнє, і надана відповідна площа місць загального користування. Дана інформація доведена до позивача листом від 14.03.2024 року. Абонентська плата встановлена для споживачів послуг, а послуг позивач йому не надавав. Крім того, слід зазначити, що в загальній структурі заборгованості питома вага, а саме 75,6% становлять витрати на загально-будинкові потреби, які взагалі нам не надаються, як зазначено вище.

09.05.2025 року представником позивача Посенко А.О. до суду подано відповідь на відзив. З відзивом на позовну заяву позивач не погоджується в повному обсязі з огляду па наступне. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово- комунальних послуг і регулюються нормами цивільного законодавства та, зокрема. Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Квартира відповідача розташована в багатоквартирному житловому будинку, який централізовано опалюється. За вказаний період, а саме з 01.12.2021 по 01.02.2025 за адресою АДРЕСА_1 , підприємством надавалася послуга з постачання теплової енергії безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Отже, за вказаною адресою позивачем було надано комунальні послуги, зворотного відповідачем доведено належним чином не було. Відповідач є споживачем послуги з теплової енергії, що надається підприємством за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-УІ11 від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. нарахування плати за комунальні послуги проводилися підприємством відповідно до вимог законодавства та існуючих нормативних документів, в установленому порядку, дії позивача щодо порушення кількісних та якісних показників послуг не були визнані незаконними чи такими, що порушують права відповідача. Щодо проведення нарахувань за послугу з постачання теплової енергії по квартирі АДРЕСА_2 надаємо наступні роз`яснення. За положеннями частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної суспільної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджу вальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Оскільки квартира АДРЕСА_3 , знаходиться у багатоквартирному будинку, на її власника покладено обов`язок нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку. У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 підприємством надається послуга з постачання теплової енергії. У будинку встановлено вузол комерційного обліку теплової енергії, який обліковує фактично спожиту теплову енергію, використану на опалення приміщень будинку. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України № 2189-УІІІ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017. Відповідно до частини першої статті 12 Закону надання житлово- комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Станом на 01.12.2021 року співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоснерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії. З огляду на викладене, з 01.12.2021 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенсрго» та ОСОБА_1 діє індивідуальний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії. Звертаємо увагу, що відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Відповідно до норм пункту 5 статті 13 Закону, плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, що розраховується, виходячи з розміру тарифу та обсягу' її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, в межах граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України. Також, 13.12.2024 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося з заявою про видачу судового наказу до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.12.2021 по 01.11.2024 в сумі 3923,3 1 грн. 13.01.2025 року судовим наказом №553/4519/24 виданого Ленінським районним судом м. Полтави стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплое-нерго» заборгованість за надані послугиз постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2021 по 01.11.2024, у розмірі 3923,31грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоспе- рго» витрати по сплаті судового збору у сумі 302,80 грн. Не погодившись з судовим наказом ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування вищевказаного судового наказу. Ухвалою Ленінського районного суду' м. Полтави від 12.02.2025 судовий наказ №553/4519/24 (провадження №2-н/553/46/2025), виданий Ленінським районним судом м. Полтави від 13.01.2025 за заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги скасовано. Роз`яснено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», право звернутися до суду з тими самими вимогами в порядку позовного провадження. 13.03.2025 скориставшись своїм правом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось з позовною заявою до Ленінського районного суду м. Полтави щодо стягнення заборговано-сті за комунальні послуги з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2021 по 01.02.2025 в сумі 5344,18грн. з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Враховуючи вищевикладене, підприємство вважає, що правомірно звурнулось до суду з позовною заявою, а доводи відповідача є безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи встановив.

Відповідно до відповіді №01-12-05-09/4010 від 26.03.2025 року з Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, місце мешкання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.23)

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період часу з 01.12.2021 року по 01.02.2025 року утворилася заборгованість в сумі 4752,71 грн.

За період 21.01.2024 року по 01.02.2025 року позивачем нараховано індекс інфляції у сумі 476,15 грн. та 3 % річних у сумі 115, 32 грн.

Квартира відповідача від`єднано від централізованого опалення, разом з цим ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_4 , та у багатоквартирному будинку встановлено вузол комерційного обліку. Будинок має 6 під`їздів.

Відповідно до довідки КП «ЖЕО №2» від 26.02.2024 року, в під`їзді №3, в якому проживає відповідач, прилад опалення не працює та знаходиться в самовільній прибудові до кв. АДРЕСА_5 , прилад опалення в під`їзді №4 демонтовано, відновлення його неможливе, прилади опалення в під`їзді №2,5,6 знаходяться в робочому задовільному стані.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Правовідносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, постановами Кабінету Міністрів України у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавець комунальної послуги.

Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, у даному випадку - суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація); індивідуальним споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Частиною першою ст.12 Закону № 2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п.1 ч.1ст.7 Закону № 2189-VIII споживачі мають право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений п.п.1,5 ч.2ст.7 вказаного Закону обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2020 у справі № 642/2858/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).

Відповідно до приписів частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Станом на 01 грудня 2021 року співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі і позивач не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послуги з постачання теплової енергії.

З огляду на викладене, 01 грудня 2021 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем набув чинності новий публічний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії.

Починаючи з 01.12.2021, розподіл обсягів спожитої теплової енергії між споживачами у багатоквартирному будинку проводиться відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII від 22.06.2017(далі Закон про комерційний облік), Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).

Відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Згідно пункту 14 Правил № 830, Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Методики розподілу, загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Відповідно до розділу І Методики розподілу загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби (навіть за відсутності приладів опалення на сходових клітинах) визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку і складає для 6-10-поверхової будівлі 20% від загальноспожитого обсягу.

Відповідно до пункту 12 розділу IV Методики розподілу обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ їх житлових/нежитлових приміщень. При цьому загальна кількість розподіленої між квартирами теплової енергії не перевищувала обсягу спожитої теплової енергії за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії.

Згідно пункту 11 розділу IV Методики розподілу, якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачам послуги щомісяця проводиться нарахування плати за абонентське обслуговування. Розмір плати за абонентське обслуговування з цього часу нараховувалося щомісячно у фіксованому розмірі на один особовий рахунок, незалежно від кількості мешканців у квартирі і становив на послугу з постачання теплової енергії - 29,38 грн/міс.

Згідно з положенням Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182, та Правил № 830, споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення, розраховується за формулою 3 розділу ІІ Методики.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За змістом статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та підтвердженими належними доказами наявність у споживача ОСОБА_1 заборгованості в сумі 4752,71 грн. за фактично надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період часу з 01.12.2021 року по 01.02.2025 року.

Щодо правомірності суми стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України (яка є правовою підставою при поданні позову у цій справі) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

За своїми ознаками індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними, окремими способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №922/4544/16, від 26.04.2018 у справі №910/11857/17, від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 06.11.2018 у справі №910/9947/15, від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 19.02.2019 у справі №910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18 (на які також посилається скаржник).

Оскільки відповідач покладені на нього як на споживача обов`язки належним чином не виконував, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних в загальній сумі в сумі 5344,18 грн. є повністю обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Нарахування інфляційний витрат та 3% річних виконаний вірно.

Відповідач посилається на відсутність в під`їзді №3 в якому він проживає, радіатора опалення, а отже відсутність циркуляції та посилається на п.42 абз.12 Правил №820, відповідно до якого споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Суд зазначає, що таке посилання відповідача є безпідставним, оскільки спільним майном загального користування є не тільки під`їзд №3 та №4 будинку, в яких відсутній прилад опалення, або він не працює. Відповідно до ст.382 ЦК України, спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно, до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Скасування судом судового наказу, не позбавляє позивача права звернутися до суду із цими вимогами в позовному провадженні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, а отже звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим понесений позивачем судовий збір за пред`явлення позову в розмірі 3028 грн.00коп., слід компенсувати за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 3, 4, 5, 11, 12, 19, 81, 89, 263-268, Цивільного процесуального кодексу України та статтями 3,11,15,16, 22, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (ЄДРПОУ 03338030, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Польська, 2а) заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 01.02.2025 року з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних в загальній сумі 5344,18 грн. (п`ять тисяч триста сорок чотири грн. 18 коп.)

Судові витрати понесені позивачем Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн. компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.06.2025 року.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Ю. В. Фоміна