Справа № 466/4598/25
Провадження № 2-з/466/59/25
У Х В А Л А

04 червня 2025року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Якубів І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Ганусяка Олега Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсними результатів аукціону,-

в с т а н о в и в:

02.06.2025 року, на адресу суду надійшла заява від адвоката Ганусяка Олега Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться справа № 466/4598/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсними результатів аукціону.

Предметом спору по даній справі є визнання недійсним результатів аукціону № LAE001-UA-20250318- 29317 з продажу земельної ділянки, реєстраційний/кадастровий номер :05:006:0122, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , площа: 0.0644 га, форма власності: приватна власність, цільове призначення: ведення садівництва, № LAE001-UA-20250318- 35915 з продажу земельної ділянки, реєстраційний/кадастровий номер :05:006:0182, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , площа: 0.052 га, форма власності: приватна власність, цільове призначення: ведення садівництва, № LAE001-UA-20250318- 74574 з продажу земельної ділянки, реєстраційний/кадастровий номер :05:006:0180, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , площа: 0.0688 га, форма власності: приватна власність, цільове призначення: ведення садівництва, № НОМЕР_1 -UA-20250318- 09526 з продажу земельної ділянки, реєстраційний/кадастровий номер :05:006:0181, місцезнаходження: Львівська область, м. Львів, урочище «Голоско», кооперативно-садівниче товариство «Садівник», ділянка № НОМЕР_2 , площа: 0.052 га, форма власності: приватна власність, цільове призначення: ведення садівництва, та стягнення з відповідача судових витрат. Є підстави вважати, що дані земельні ділянки, можуть бути відчужено(передано), та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднитися чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Зокрема, приватним виконавцем Білецьким І. М. організовано проведення електронних торгів з продажу земельних ділянок.

За результатами аукціону усі земельні ділянки були продані та аукціон перебуває на етапі підписання протоколу про результати електронних торгів (договору купівлі продажу).

Усі земельні ділянки є предметом спору, були придбані за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відтак, є реальна небезпека що земельні ділянки, які є предметом розгляду даної справи можуть бути відчужені.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши матеріали заяви, судом встановлено, що межах виконавчого провадження №64625196 приватним виконавцем Білецьким І. М. проводилися стягнення коштів, опис та арешт майна боржників на підставі виконавчого документу, виданого Франківським районним судом м. Львова у справі №465/2896/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором № 136/08-08 від 18.08.2008 року, що становить 473362,96 грн.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення доказів мотивована тим, що земельні ділянки, які є предметом спору у даній справі, можуть бути відчужені, на користь третіх осіб.

Водночас, суду не доведено та представником позивачки не зазначено на підставі чого зроблено такий висновок, не надано доказів того, що невжиття заходів по забезпеченню позову, може призвести до ускладнення виконання рішення суду, не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Окрім того, суд зазначає, що рішення Франківського районного суду м. Львова у справі №465/2896/16-ц, яке набрало законної сили, підглядає до виконання і є обов`язковим до виконання. Суд не може втручатися у виконання рішення іншого суду, оскільки це порушує принципи незалежності судів та процесуальної автономії.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проте, в той же час, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повзанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову (забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому), а також необхідність суворого дотримання процесуальних прав всіх учасників процесу, суд звертає увагу на те, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

Разом з тим, заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна, а лише твердження заявника про потенційну можливість відповідача до форсування певних дій, у разі не забезпечення позовних вимог без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 183/5864/17.

Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви адвоката Ганусяка Олега Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсними результатів аукціону - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В. В. Свірідова