КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9420/2025
Справа № 759/911/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Бабич Н.Д. в м. Київ 19 лютого 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В грудні 2024 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61886,40 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 17 травня 2021 року відповідач ознайомилася з умовами кредитування та підписала паспорт кредиту, який додається до позову, а також власноручно підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій погоджено наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювальна кредитна лінія до 50000 грн., тип кредитної картки - картка «Універсальна», строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка - 42 % річних, кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 %.

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

На підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку НОМЕР_1 , зі строком дії 04/25, тип - «Універсальна», згодом відповідач додатково отримала кредитну картку НОМЕР_2 , строк дії - 01/27, тип - «Універсальна», що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку, вчиняла операції, таким чином, згідно Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено постановою НБУ № 164 від 29 липня 2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитні картки, кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, а відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив своєчасно надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

Згідно п. 2.1.1.3.5 договору сторони погодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180 днів з дня виникнення таких порушень, на підставі ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати ніші зобов`язання за кредитом в повному обсязі. Тобто сторони згідно ст. 212 ЦК України передбачили відкладальну обставину, внаслідок виникнення якої, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту.

Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п. 1.5 та п. 2.1.1.2.12 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості.

В зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та із урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 24 листопада 2024 року має заборгованість 61886,40 грн., яка складається із 48267,11 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13619,29 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року позов АТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48267,11 грн. та 2422,40 грн. судового збору, в решті позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що правовідносини між сторонами на відміну від поширеної практики, яку суд застосував для вирішення спору, виникли вже в 2021 році, коли заява про приєднання вже містила всі ті умови, про які суд зазначив як недоведені, і які відповідно до розрахунку не змінювались від тих, які визначено в заяві про приєднання. Судом належним чином не досліджено надані позивачем докази, висновки зроблено такі, що суперечать письмовим домовленостям сторін.

Щодо правової природи договору, пояснювала, що 17 травня 2021 року сторонами укладено договір про надання банківських послуг. В п. 1.3 заяви про приєднання зазначено, що розмір відсоткової ставки по кредитній карті «Універсальна» становить 42 % річних, але суд на це увагу не звернув, належним чином доказ не дослідив. В свою чергу, розрахунок заборгованості в графі відсоткової ставки містить значення 3,5 % на місяць, тобто 42 % на рік, що цілком відповідає розміру відсотків, погоджених сторонами в заяві про приєднання. Посилання суду на відсутність погодженого розміру відсотків, а відтак і відмову в цій частині в задоволенні вимог позивача суперечить принципу свободи договору та належного виконання договору відповідно до встановлених домовленостей.

Заява про приєднання з визначенням розміру відсотків, яка підписана клієнтом, є належним доказом домовленості сторін щодо платності користування кредитними коштами і відповідно погодженням сторонами розміру такої оплати.

Наводив зміст ст. 11, 14, 207, 208, 627, 628, 633, 634, 642 ЦК України, зазначав, що заява про приєднання має силу письмової домовленості сторін про встановлення умов кредитування, про які зазначено саме в такій заяві (відсоткова ставка, розмір ліміту, пільговий період тощо). Суд першої інстанції на заяву про приєднання уваги не звернув, оцінки даному доказу не надав, хоча він був вирішальним для визначення підстав нарахування відсотків, а відтак і їх стягнення.

Зауважував, що посилання на позицію Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц до спірних правовідносин застосовано бути не може з огляду на те, що на відміну від правовідносин, що були предметом розгляду Верховного Суду, правовідносини, що розглядаються наразі, містять інший фактичний склад і доказову базу. В матеріалах даної справи доказами погодження оплатності умов кредитування є заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 17 травня 2021 року з визначеними умовами кредитування згідно п. 1.3, в яких розмір відсоткової ставки визначено 42 %, та виписка по рахунку відповідача. Дані документи підтверджують саме конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, визначають процентну ставку, а також можливість надання пільгового періоду. Відповідач в свою чергу з даними документами ознайомився та погодився, про що свідчить підпис у відповідній графі заяв.

Таким чином, суд дійшов хибного висновку, що нарахування відсотків не погоджено договором, укладеним АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем. Суд не дослідив та не оцінив докази, наявні в матеріалах справи, а також застосував нерелевантну практику Верховного Суду до спірних правовідносин.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції задоволено позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48 267,11 грн., виходячи з того, що 17 травня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості, яка складається з заборгованості за непогашеним тілом кредиту.

Законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору та наявної заборгованості за непогашеним тілом кредиту не оскаржувала.

Враховуючи вищевикладене, судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48267,11 грн. та в частині стягнення судового збору сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Оскільки судове рішення оскаржується в апеляційному порядку лише в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, тому переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, даним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив із недоведеності обставин, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, анкету-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 підписанням цього документа на підставі ст. 634 ЦК України приєдналася до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати.

У заяві визначено розмір процентної ставки 42,0 % для карт Універсальна та 40,8 % для карт Універсальна Gold, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та невиконання зобов`язань за договором, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання 84 % для карт Універсальна та 81,6 % для карт Універсальна Gold (а. с. 33 - 41).

17 травня 2021 року ОСОБА_1 підписала також паспорт споживчого кредиту (а. с. 42 - 45).

Випискою за договором б/н за період з 01 червня 2021 року по 24 листопада 2024 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а. с. 31 - 32).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н заборгованість ОСОБА_1 станом на 24 листопада 2024 року складає 61886,40 грн., зокрема: заборгованість за простроченим тілом кредиту 48267,11 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 13619,29 грн. (а. с. 30).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Банк, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками.

Судом першої інстанції досліджено наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та зроблено висновок, що з огляду на їх мінливий характер, Умови та правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак дані обставини не свідчить про визнання ОСОБА_1 обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Матеріалами справи підтверджено, що 17 травня 2021 року ОСОБА_1 подала до АТ КБ «Приватбанк» заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, чим приєдналася до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язалася належним чином їх виконувати.

Разом із тим, підписані відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг містять умови кредитування по двом типам кредитного продукту (видам карток): «Універсальна» та «Універсальна Gold», ці умови відрізняються в частині процентної ставки, розміру кредитного ліміту, орієнтовної загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання.

Однак, доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 конкретного типу кредитного продукту («Універсальна» або «Універсальна Gold») позивачем до матеріалів справи не надано, що унеможливлює перевірку правильності нарахування процентів за користування кредитними коштами у відповідності до умов укладеного договору, а також перевірку правильності розрахунку заборгованості за цими процентами.

Крім того, паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 17 травня 2021 року, містить інформацію по семи різним типам кредитного продукту (кредитним карткам) з різними умовами використання і тарифами (а. с. 42 - 45).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У позові АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що на підставі укладеного договору сторони узгодили тип кредитної картки - кредитну картку «Універсальна». Проте наявна в матеріалах справи виписка за договором не містить відомостей щодо виду карток, а лише їх номер (а. с. 31 - 32). Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписана ОСОБА_1 , також не містить відомостей щодо узгодження між сторонами конкретного типу кредитної картки, який підлягав оформленню та видачі клієнту, а також матеріали справи не містять доказів оформлення та видачі ОСОБА_1 конкретного типу кредитної картки.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позову, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що безпосередньо в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг від 17 травня 2021 року, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування, зокрема п. 1.3 заяви погоджено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 42 % річних для карток «Універсальна», а суд першої інстанції не надав належної оцінки цьому доказу та не дослідив його.

Апеляційний суд враховує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив, а суд не вправі виходити за межі позовних вимог та стягувати такі проценти самостійно.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 349/180/17-ц, з огляду на те, що вказані висновки Верховного Суду враховані судом першої інстанції при мотивуванні рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, і рішення суду першої інстанції по суті в цій частині банком не оскаржене.

При цьому доказів погодження сторонами конкретних умов кредитного договору, а саме розміру відсотків за користування кредитом, на що позивач посилався в обґрунтування апеляційної скарги, як відсутність підстав для врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 349/180/17-ц, як вже було зазначено, матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на зміст ст. 11, 14, 207, 208, 627, 628 633, 634, 642 ЦК України, без обґрунтування, яким чином, на думку позивача, судом першої інстанції було неправильно застосовано чи не застосовано вказані норми матеріального права, не становлять самі по собі передбачену ст. 376 ЦПК України підставу для скасування законного та обґрунтованого рішення, а тому відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Таким чином, оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.