Справа №487/2746/24
Провадження № 22-ц/812/972/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідачів - Самарської Т.А., Голубашенка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 квітня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шолох Л.М., дата складання повного тексту не вказана, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Обласної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (далі ГУ ДКСУ), Обласної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями обласної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 29 серпня 2023 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних. Звідти його відразу ж направили на проходження медичної комісії. Куди його і ще декількох чоловіків доправили транспортом ТЦК. Там їм пояснили, що вони прибули на проходження військово-лікарської експертизи до Обласної ВЛК за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що медичне дослідження стану його здоров`я проводилися з численними порушеннями, а на його зауваження стосовно цих порушень ніхто з посадових осіб ВЛК не звертав уваги.

Зазначає, що після обстеження була винесена постанова про те, що він повністю здоровий і придатний до військової служби. Сама постанова була оформлена у формі Довідки військово-лікарської комісії з діагнозом і постановою ВЛК № 30/21/579 від 29 серпня 2023 року.

На підставі цієї постанови посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 , одразу ж, у той же день, навіть не даючи йому змоги залишити територію РТЦК, та оскаржити постанову обласної ВЛК, хоча він наполягав на незаконності даної постанови, збиралися відправляти до лав Збройних Сил України.

Вказує, що за для того, щоб мати можливість захистити свої права, а також пройти повне медичне обстеження за для визначення ступеня придатності, йому довелося написати вмотивовану заяву про попередню відмову від мобілізації, до встановлення правильних діагнозів його здоров`я.

Цю заяву ІНФОРМАЦІЯ_6 надіслав до органів Національної поліції, де проти нього було порушено кримінальну справу за статтею 336 ККУ, з внесенням відомостей у ЄДРДР.

Крім того, зазначає, що при ознайомленні з постановою обласної ВЛК, та висновками лікарів у яких проходив обстеження, він виявив, що навпроти ще двох лікарів, обстеження в яких не було, вказані висновки, а також підписи з печаткою навпроти одного з них, і без печатки і з неправильною датою навпроти іншого. До того ж, в картці обстеження та медичного огляду в графі де зазначається проходження ЕКГ стоїть відмітка про проходження цієї експертизи, хоча такої експертизи не проводилося. На його думку такий факт підпадає під дію статті 366 КК України. Тому ним було відправлено, у визначений спосіб, відповідну заяву до Державного бюро розслідувань, де він виклав обставини того, що сталося. Звідти йому надійшла відповідь, про те що за результатами вивчення відомостей у його звернені було встановлено, що воно не містить об`єктивних даних, які можуть свідчити про беззаперечне вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань.

При цьому вони вирішили за доцільне скерувати на адресу зонального відділу Військової служби правопорядку його звернення для організації його розгляду в межах компетенції та вирішення питання щодо вжиття, за наявності підстав, заходів реагування відповідно до вимог чинного законодавства. Військова служба правопорядку, в свою чергу, повністю знехтувавши своїми обов`язками, замість того щоб перевірити відповідні факти, направили до ІНФОРМАЦІЯ_7 запит для перевірки фактів, але в своєму запиті вони чомусь забули вказати на відверто кримінальні правопорушення посадових осіб військово-лікарської комісії, про які він писав у звернені до ДБР, залишивши лише скарги на дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як результат він отримав відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_6 , де вони маючи конфлікт інтересів перевіряли самі себе, і звісно, ніяких порушень не знайшли.

Отже посадові особи військово-лікарської комісії уникнули будь- якої відповідальності завдяки цілеспрямованим і відверто протиправним діям як з боку Військової служби правопорядку, яка відверто спаплюжила і спотворила його звернення, направлене їм від Державного Бюро Розслідувань, так і з боку керівництва ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року справа №400/1090/23, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду м. Одеса від 05 березня 2024 року залишено без змін, визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії, яка оформлена довідкою від 29 серпня 2023 року за №30/21/579.

Зазначає, що це рішення стало доказом неправомірних дій посадових осіб обласної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , які грубо порушили як законодавство України, так і його законні права і інтереси. До того ж упродовж всього цього часу йому довелося знаходитися під впливом постійного стресового стану і душевних переживань стосовно відкритої кримінальної справи проти нього, і страху бути осудженим за те, що посадові особи військово-лікарської комісії замість того, щоб сумлінно і у відповідності до норм законодавства виконувати свої службові обов`язки, насправді нехтують усіма нормами і виносять заздалегідь незаконні рішення.

Вважає, що такими неправомірними діями посадових осіб обласної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 йому заподіяно моральну шкоді, яку ним розраховано виходячи із рівня середньої заробітної плати по Україні 16836 грн.84 коп. та помножити на 60 місяців (5 років на які його могли б засудити), що становить 1 010 210 грн.40 коп. А з врахуванням того, що відшкодування шкоди оподатковується, то правильним є сума 1 254 900 грн.

Враховуючи вищевикладене просив стягнути з Державного бюджету на його користь 1 254 900 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб обласної військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн 00 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, взявши до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні дії щодо оскарження дій відповідача та відчував нервове переживання, невизначеність протягом тривалого часу та враховуючи засади розумності та справедливості, визначив розмір компенсації на відшкодування такої шкоди у розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, тому просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Так, вказує, що під час дослідження матеріалів справи суд першої інстанції не врахував той факт, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду №400/10907/23 від 14 листопада 2023 року, хоч і побічно, але підтверджено факт скоєння проти нього кримінального злочину посадовими особами військово-лікарської комісії, і саме цей злочин, за який, до того ж ніхто з посадових осіб ВЛК не був притягнутий до відповідальності, а також низка інших порушень посадових осіб державних органів стали основою для відкриття проти нього незаконної кримінальної справи.

При цьому ухвалюючи рішення, суд першої інстанції єдине що врахував, що він дійсно був вимушений вживати певні дії щодо оскарження дій відповідача та відчував нервове переживання, невизначеність протягом тривалого часу з цього приводу. Але суд повністю проігнорував не лише його свідчення про те, що проти нього було фактично скоєно кримінальний злочин посадовими особами військово-лікарської комісії, але і сам факт відкриття проти нього незаконної кримінальної справи, хоча даний факт встановлено у тексті оскаржуваного рішення. А отже факт великих нервових переживань і невизначеності у майбутньому стосовно цього, також проігноровано судом.

До того ж, частково задовольняючи позовні вимоги, зменшивши їх у шістсот двадцять сім разів не обґрунтував і не визначив співмірність розміру негативних наслідків спричинених діями відповідача з розміром відшкодування яке було визначено

На його думку, суд першої інстанції виніс необґрунтоване рішення де взагалі проігнорував істотні факти які мають велике значення для всебічного і справедливого розгляду справи згідно діючого законодавства.

У відзиві Державна казначейська служба України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Відповідач Обласної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 правом на подачу відзиву не скористався.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив про її задоволення.

Представник Державна казначейська служба України апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Представник Обласної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 правом просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 , 1982 року народження, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_9 28 серпня 2024 року було проведено медичний огляд ОСОБА_1 ( а.с.11-13).

Відповідно довідки військово-лікарської комісії від 29 серпня 2023 року №30/21/579 - ОСОБА_1 , 1982 року народження, призваний ІНФОРМАЦІЯ_10 - є придатним до військової служби на підставі ст.43-13 графи ІІ Розкладу хвороб (а.с.10).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду справа №400/10907/23 від 14 листопада 2023 року, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року залишено без змін, визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії, яка оформлена довідкою від 29 серпня 2023 року №30/12/579 (а.с.19-26, 27-35).

Відповідно до повідомлення слідчого відділу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 23 вересня 2024 року, наданого на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2024 року по цій справі - 07 вересня 2023 року СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області до ЄРДР №0001491 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за матеріалами ІНФОРМАЦІЯ_5 , в яких формально вбачається ознаки складу кримінального правопорушення за ст. 336 КК України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

За результатами досудового розслідування, 07 вересня 2023 року внесене СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області до ЄРДР №0001491 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України щодо ОСОБА_1 , 1982 року народження. За результатами досудового розслідування, 15 грудня 2023 року кримінальне провадження №0001491 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. На теперішній час постанову про закриття кримінального провадження не скасовано, на підтвердження чого суду надано Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001491 ( а.с.106).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, та оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, взявши до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні дії щодо оскарження дій відповідача та відчував нервове переживання, невизначеність протягом тривалого часу, вважав за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 2000,00 грн. моральної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується.

Згідно частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно із приписами частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто, відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Лише за сукупності усіх складових цивільного правопорушення настає відповідальність держави незалежно від вини цих органів/посадових або службових осіб.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) роз`яснено, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача.

Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Визнання протиправними дій чи бездіяльності державного органу не призводить до автоматичного настання наслідків у вигляді заподіяної моральної шкоди. Як зазначено у постанові ВС від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

При визначенні розміру моральної шкоди судам слід враховувати, що п. 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частинна 1 статті 80 ЦПК України).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/10907/23 від 14 листопада 2023 року, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року залишено без змін, визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії, яка оформлена довідкою від 29 серпня 2023 року №30/12/579.

Оскільки встановлено, що рішенням встановлено протиправність рішення військово-лікарської комісії, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Врахувавши тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Такий розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб працівників ТЦК у завданні моральної шкоди, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо невмотивованості судового рішення при визначенні розміру відшкодування. Сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, з якого необхідно виходити при її визначенні, а тому аргументи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції при визначені розміру компенсації моральної шкоди повністю проігнорував не лише його свідчення про те, що проти нього було фактично скоєно кримінальний злочин посадовими особами військово-лікарської комісії, але і сам факт відкриття проти нього незаконної кримінальної справи, хоча цей факт встановлено у тексті оскаржуваного рішення, факт великих нервових переживань і не визначеності у майбутньому стосовно цього, колегією суддів відхиляються, оскільки не є такими, які об`єктивно свідчать про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.