КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2892/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 756/3121/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, яка подана представником ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Жука М.В.,

у справі за позовом Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

У березні 2024 року Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які перебували у сімейних відносинах без укладення шлюбу.

30 червня 2011 року дітей поставлено на облік, як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах, а 05 лютого 2020 року - знято з обліку Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно з наказом від 05 лютого 2020 року № 12-од, в зв`язку зі зміною їх місця проживання.

У зв`язку з тим, що квартира, де проживали діти, згоріла, Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 лютого 2023 року вони були влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва.

Відповідачу ОСОБА_2 неодноразово направлялись листи з роз`ясненнями його права та порядку дій щодо повернення дітей в родину, проте він питання повернення дітей в родину не вирішив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дітей ОСОБА_5 померла, батько дітей - ОСОБА_2 проживає у Німеччині.

17 серпня 2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації направила ОСОБА_2 повідомлення про те, що він може забрати дітей з Центру, в якому перебувають діти, а також, оскільки він є законним представником дітей, зобов`язаний особисто звернутися до Шевченківського районного центру надання адміністративних послуг із метою оформлення ID-картки неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оформлення закордонних паспортів для обох дітей.

У своєму листі до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 серпня 2023 року ОСОБА_2 повідомив, що приїжджав до України з метою оформлення документів дітей, але оформити їх не встиг та залишив територію України й повернувся до Німеччини через суворе покарання за порушення законів зазначеної країни.

У подальшому ОСОБА_2 лише надсилав листи на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації зі звинуваченнями працівників та керівництва державних органів, а також закладу, де перебувають діти, в неправомірних діях відносно них, зокрема, у торгівлі дітьми, психологічному тиску на них та оформленні спадщини, при цьому, жодних дій щодо повернення дітей до родини та оформлення необхідних документів не вчинив. Станом на день подання позовної заяви діти так і перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва.

Оскільки ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дітей та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просив суд:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути аліменти з ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з часу подання позовної заяви та до досягнення ними 18-річного віку, на користь Центру соціально- психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - Дмитренко О. М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд не дослідив всі надані докази та не взяв до уваги думки неповнолітніх дітей.

Вказує, що ОСОБА_2 , який хоча і не проживав жодного дня зі своїми дітьми, надсилались повідомлення на електронну пошту про ситуацію, яка виникла з ними. Після смерті матері дітей ОСОБА_5 відповідачу неодноразово роз`яснювались його права та порядок дій щодо повернення дітей до нього в родину після направлення їх до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї м. Києва, у зв`язку з визнанням помешкання, де проживали неповнолітні діти, непридатним для проживання через виниклу у ньому пожежу.

ОСОБА_2 , у свою чергу, у відповідь на такі листи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації надсилав свої повідомлення із закликом перевести дітей до іншого дитячого закладу та обвинуваченнями керівництва закладу щодо кримінального бізнесу та торгівлею дітьми персоналом центру, але жодного разу не висловив наміру забрати дітей із Центру соціально-психологічної реабілітації дітей у свою родину.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції не врахував те, що діти до теперішнього часу перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва, термін їх перебування в державному закладі вже минув, оскільки їх батько не позбавлений батьківських прав, проте ОСОБА_2 не вчиняє жодних дій для повернення дітей у родину, чим порушує права неповнолітніх синів.

Між тим, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України; сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Крім того, діти досягли 14-річного віку, тому мають отримати паспорт громадянина України. Водночас для оформлення ID-картки потрібна особиста присутність одного з батьків, а оскільки мати дітей померла, батько особисто має звернутися до Центру надання адміністративних послуг з оригіналами документів, що засвідчує його особу, та ідентифікаційним номером неповнолітнього, про що ОСОБА_2 було повідомлено, але він ігнорує вказані листи, чим позбавляє дітей можливості отримати паспорт, необхідний, серед іншого, при отриманні базової або повної загальної середньої освіти.

Також не вирішене питання про спадок дітей після смерті їх матері. Заява про прийняття спадщини чи заява про відмову від неї подається особисто спадкоємцем до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини при наявності оригіналу свідоцтва про смерть спадкодавця. ОСОБА_2 про це проінформований, проте не вчиняє ніяких дій для отримання спадщини дітьми чи відмови від неї, чим також порушує права неповнолітніх.

Заявник звертає увагу на те, що діти самі не бажають проживати разом із батьком, оскільки він не виявляв до них турботу, не цікавився здоров`ям синів, мав конфлікти з їх матір`ю.

Вважає вищезазначені обставини достатніми для доведення умисного нехтування батьківськими обов`язками, чого суд першої інстанції не взяв до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу та доповненні до нього ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що твердження позивача про відсутність з його боку спілкування з дітьми та матеріальної допомоги для їх розвитку не відповідає дійсності, оскільки з 2008 року до 2011 року він без реєстрації шлюбу проживав з ними та їх матір`ю і лише після реєстрації її шлюбу з іншим чоловіком залишив родину. Під час їх спільного проживання він повністю забезпечував дітей усім необхідним.

Також не відповідають дійсності доводи позивача про те, що він ухиляєтеся від отримання дітям документів, оскільки у серпні 2023 року він приїжджав до України для зустрічі з дітьми, оформив обом синам ID-картки та закордонні паспорти, тричі відвідував їх у Центрі, привозив їжу, надавав кошти на кишенькові потреби, на поповнення мобільних телефонів та на непередбачені витрати (150 євро кожному). Необґрунтованими є доводи позивача про те, що він ухиляється від оформлення спадку, оскільки після смерті матері залишились боргові зобов`язання перед банківськими установами, які перевищують вартість квартири.

Звертає увагу на те, що позивач нехтує Конституцією та Законами України та після чотирьох рішень суду про відсутність правових підстав для відібрання дітей у відповідача без позбавлення батьківських прав, не передає дітей йому на виховання, керівництво Центру, де перебувають його діти, понад рік забороняє їм спілкуватись із батьком, тому вважає, що це намагання зберегти таємницю підготовки дітей на усиновлення. Вважає, що всі державні служби психологічним тиском на дітей перешкоджають його спробам вивезти їх до Німеччини. Окрім того, він заперечує проти стягнення з нього аліментів на дітей.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що він неодноразово просив Службу у справах дітей Шевченківського району м. Києва негайно відправити його дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з небезпечного для життя Києва до Німеччини, де життя абсолютно безпечне і закон стосовно життя дітей багаторазово суворіший за український. Також у відзиві ОСОБА_2 просить передати йому дітей для вивезення їх у Німеччину за місцем проживання відповідача.

У судовому засіданні представникОргану опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Дмитренко О.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вказував, що відповідач самоусунувся від виховання дітей та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, після повномасштабного вторгнення рф в Україну батько дітей, який сам покинув територію України та переїхав проживати до Німеччини, не поцікавився, чи перебувають його діти у безпеці, а після смерті їх матері - не вирішив питання про їх повернення до родини, про оформлення документів, зокрема паспортів синів, які досягли 14-річного віку,залишив їх у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва, без належного догляду та утримання зі свого боку, не вчинив жодних реальних дій, щоб забрати синів із Центру.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Астапенко Л.М. також підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повідомлення через систему «Електронний суд». Зі змісту відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що відповідач проживає за кордоном України, в Німеччині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи, вислухавши думку дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дітей та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, після повномасштабного вторгнення рф в Україну сам покинув територію України та переїхав проживати до Німеччини, не цікавився, чи перебувають його діти у безпеці, а після смерті їх матері - не вирішив питання про їх повернення до родини, про оформлення паспортів синів, які досягли 14-річного віку, залишив їх Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва, без належного догляду та утримання зі свого боку, не вчинив жодних дій, щоб забрати синів із Центру, у зв`язку з чим просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив із недоведеності позивачем обставин, на які він посилався, як на підставу для задоволення позову, суд не знайшов достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення відповідача батьківських прав відносно його синів, адже позивач не довів того, що це буде відповідати інтересам дітей і є необхідним за умов, що склались.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не у повній мірі відповідають обставинам справи.

Як встановлено з матеріалів справи, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується повторними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно.

Станом на 06 жовтня 2023 року діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з листом Шевченківського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 18 липня 2023 року № 7123 01-545/71 у квартирі АДРЕСА_2 03 лютого 2023 року була пожежа.

Розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 06 лютого 2023 року № 59 неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відібрано від матері ОСОБА_5 , у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дітей.

Згідно з листом Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 травня 2023 року № 109/40-544 діти влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 до встановлення юридичного статусу та вирішення їх подальшої долі в судовому порядку.

Відповідно до листа Київського відділу державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14 грудня 2023 року№ 3377/33.12-58 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація смерті проводилась відділом, про що складено актовий запис про смерть від 02 серпня 2023 року № 13545.

У листі від 28 лютого 2023 року № 10413-722 Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації повідомила, що ОСОБА_2 звертався до служби з метою вирішення питання щодо передачі дітей йому.

16 червня 2023 року ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації з проханням надати дозвіл на відвідування дітей в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 та виявив бажання забрати дітей до Німеччини, де він проживає.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позову Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав з підстав відсутності доказів, які підтверджують факт неналежного виконання батьківських обов`язків.

Листом від 17 серпня 2023 року № 109/40-1426 Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повідомила ОСОБА_2 про необхідність особистого звернення до Шевченківського районного центру надання адміністративних послуг з метою оформлення ID-картки неповнолітньому ОСОБА_3 та оформлення закордонних паспортів дітей.

У листі від 31 серпня 2024 року ОСОБА_2 повідомив про вчинення ним 25 серпня 2023 року та 26 серпня 2023 року разом з дітьми дій, направлених на отримання ними закордонних паспортів.

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у листах від 02 жовтня 2023 року № 109/40-1890, від 13 жовтня 2023 року 109/40-2026, від 08 листопада 2023 року № 109/40-2262, від 17 листопада 2023 року № 109/40-2350, від 05 грудня 2023 року № 10919/Г-1369, від 29 грудня 2023 року № 109/40-2774 повідомляла ОСОБА_2 про необхідність вирішення питання про повернення дітей до батька.

ОСОБА_2 у листах від 03 та 08 жовтня 2023 року, 14 та 24 листопада 2023 року, 13 та 21 грудня 2023 року повідомляв про неможливість приїзду в Україну та просив вчинити всі необхідні дії для безпеки дітей та відправлення їх до Німеччини.

Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 07 березня 2024 року № 109-1467 визначено доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює директором центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, де з 10 лютого 2023 року до теперішнього часу проживають діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Їх батько ОСОБА_2 проживає у Німеччині, приїжджав один раз із метою отримання для дітей паспортів. Діти не бажають спілкуватися з батьком, проте батько має бажання забрати дітей.

ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що йому подобається проживати у центрі, з батьком проживати не хоче, спілкується з ним не часто, останній раз бачив його влітку 2023 року, батько часто йому телефонує, проте він слухавку не бере, оскільки не хоче спілкуватись.

ОСОБА_3 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що з батьком не спілкується і спілкуватись не хоче, він не телефонує, не допомагає. Останній раз бачив його, коли вони оформлювали в ЦНАП паспорт, їхати до Німеччини бажання не має.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Схожі зі статтею 171 СК України положення, закріплені і у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (дія якої, відповідно до Закону України від 03 серпня 2006 року № 69-V, поширюється зокрема на розгляд судами справ що стосуються позбавлення батьківських прав) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган:

a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності;

b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки;

c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 225/2468/21 звертав увагу, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав, до основних із яких належить право, із досягненням відповідного рівня соціального та особистісного розвитку (достатнього рівня розуміння), вільно висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя, та право бути почутою будь-яким органом чи особою, уповноваженою на вирішення цих питань.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Судом установлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать повторні свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно.

Як встановлено з матеріалів справи, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації раніше неодноразово звертався до суду з позовами до ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Так, відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, у грудні 2015 року представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Прокуратура Шевченківського району м. Києва про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що про дану родину Службі у справах дітей стало відомо від сусіда за їх місцем проживання, який 14.03.2011 року повідомив про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 з дітьми, остання не в змозі самостійно слідкувати за синами, належним чином виконувати батьківські обов`язки. Сусіди змушені купувати їжу та годувати дітей, коштів, які сплачуються державою на дітей до 3-х років матері не вистачає. Батько дітей ОСОБА_2 вчиняв сварки та бійки, внаслідок чого зламав ОСОБА_5 руку. В такому стані він залишив дітей без допомоги. Дитяча поліклініка № 2 м. Києва підтвердила той факт, що діти проживають в незадовільних санітарних умовах, нераціонально та не ретельно харчуються. З батьками неодноразово проводились відповідні бесіди. 30.06.2011 року дітей поставлено на облік, як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах. З родиною проводилась різностороння профілактична робота, надавалася педагогічна, психологічна та юридична допомога. Для допомоги родині були залучені: Шевченківський районний в місті Києві Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Міжнародний благодійний фонд SOS «Дитяче містечко», Благодійний фонд «Віфанія», Християнська церква «Будинок милосердя». Батько дітей деякий час проживав окремо від сім`ї, вихованням та належним утриманням синів не займався. З часом батьки стали проживати разом, проте стосунки не налагодились, на ОСОБА_2 надходили скарги від мешканців будинку щодо порушення ним громадського порядку. ОСОБА_5 зверталась до правоохоронних органів стосовно відповідача. В кінці 2012 року батько остаточно пішов з сім`ї. З 2013 р. ОСОБА_5 почала здавати квартиру в оренду для матеріального забезпечення дітей та погашення боргів по комунальній платі, від отримання матеріальної допомоги від батька синів ухилялась. На протязі двох з половиною років ОСОБА_5 тричі була у позивача зі своїми дітьми, проте обстежити умови проживання дітей не дозволила ні разу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року у справі № 761/34835/15-ц задоволенні вказаного позову було відмовлено з тих підстав, що надані представником позивача докази не є достатніми та такими, що дають суду можливість зробити достовірний висновок про те, що батьки малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7 ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків в розумінні вимог чинного законодавства, та відібрання дітей від батьків буде доцільним та відповідатиме інтересам малолітніх.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що при розгляді справи відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 заперечували проти позову. ОСОБА_2 пояснював, що мати з дітьми переховується від відповідача з незрозумілих причин. ОСОБА_2 не відмовляється і ніколи не відмовлявся від утримання та виховання синів. Навпаки, вчиняв всі дії, які свідчать про намір батька розшукати дітей - звертався до відділків міліції, прокуратури.

ОСОБА_5 у письмовій заяві до суду зазначала, що з дітьми вона не може проживати у своїй квартирі по АДРЕСА_3 , оскільки має страх перед ОСОБА_2 . Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу поведінки батька дітей і до соціальних служб з проханням про захист, проте не отримала жодної реакції на свої звернення. Діти доглянуті, на даний час триває підготовка до школи. Вона майже 6 років заміжня за іншим чоловіком.

У березні 2017 року Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вдруге звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в якому просив суд : відібрати у відповідачів без позбавлення батьківських прав їх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені позовні вимоги були обґрунтовані тим, що у зв`язку з надходженням від сусідів відповідачки за місцем реєстрації, від медичної установи, в якій діти перебувають на обліку, звернень щодо неналежного виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання малолітніх дітей, а також відсутністю відомостей про фактичне проживання дітей та відповідачки, у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дітей Орган опіки та піклування, у відповідності до вимог ч. 2 ст.170 СК України, вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, в інтересах дітей.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі № 761/7593/17 у задоволенні позовних вимог було відмовлено з тих підстав, що відсутні докази, які підтверджують факт неналежного виконання відповідачами їх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей.

Як вбачається зі змісту зазначеного рішення, судом було прийнято до уваги пояснення відповідачів, які зазначали, що ними вживаються всі заходи щодо виховання та утримання дітей. Крім того, згідно з висновком № 023 від 30 січня 2018р. психологічного обстеження малолітніх дітей відповідачів, проведеного спеціалістами Міського центру дитини, виявлено прихильність дітей до батьків, рекомендовано збільшити емоційний та тілесний контакт матері з дітьми; обов`язкове відвідування дітьми навчальних закладів з урахуванням їх потреб та особливостей, навчання за спеціальними навчальними програмами. Зазначений висновок не містить відомостей про доцільність відібрання малолітніх дітей від батьків.

У березні 2023 року Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 03.02.2023 року в телефонному режимі позивачу надійшло повідомлення від Шевченківського управління поліції ГУНП України у місті Києві, що за місцем проживання дітей сталася пожежа. Помешкання, в якому проживала родина, не придатне для проживання. Позивач направив маму з дітьми на тимчасове влаштування до Київського міського Центру соціально-психологічної допомоги, однак такою допомогою вони не скористались. При повторному відвідуванні місця проживання дітей 06.02.2023 року було встановлено, що діти продовжують проживати в непридатній для проживання квартирі. Батько дітей був повідомлений про виниклу ситуацію з дітьми, однак він на телефонні дзвінки не відповідає. Так як батьки не створили належні умови для проживання та виховання синів, на підставі положень статті 170 СК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2023 року у справі № 761/7662/23 у задоволенні позову було відмовлено з підстав відсутності доказів, які підтверджують факт неналежного виконання батьківських обов`язків.

При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що батьки дітей проживали окремо, діти зареєстровані за місцем реєстрації матері: АДРЕСА_1 ; батько дітей зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідач ОСОБА_5 померла, однак на час розгляду справи судом її смерть не зареєстрована у встановленому діючим законодавством порядку.

Представники позивача обстежили умови проживання дітей, про що склали акт від 02.02.2023 року. Як зазначено в акті, в квартирі відбулась пожежа, квартира не придатна для проживання, одяг, меблі, документи згоріли. В судовому засіданні представник ОСОБА_2 пояснив, що йому не було відомо про пожежу та про ту обставину, що діти проживають в квартирі, непридатній для проживання.

З викладеного вбачається, що мати та батько дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово Органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації були попереджені про необхідність належного ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, створення належних умов для їх проживання, навчання.

Мати дітей ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 06 лютого 2023 року № 59 неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 було відібрано від матері ОСОБА_5 , у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дітей. Діти влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 до встановлення юридичного статусу та вирішення їх подальшої долі в судовому порядку.

Відповідно до частин 1-2 ст. 11-1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» Центри соціально-психологічної реабілітації дітей утворюються, реорганізуються та ліквідуються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських і районних у містах рад і підпорядковуються відповідній службі у справах дітей для тривалого (стаціонарного) або денного перебування дітей віком від 3 до 18 років, які опинились у складних життєвих обставинах, надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги.

Строк перебування дитини в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей залежить від конкретних обставин, але не може перевищувати відповідно 9 і 12 місяців у разі стаціонарного і денного перебування. Строк перебування дитини в центрі визначається психолого-медико-педагогічною комісією за погодженням із відповідною службою у справах дітей.

Відповідно до Положення про Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), затвердженого наказом Служби у справах дітей та сім`ї КМДА від 30 грудня 2015 року № 126, в редакції наказу від 08 червня 2023 року № 44, до Центру приймаються : діти з сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах і не в змозі подолати їх за допомогою власних можливостей, якщо батьки з певних причин (через тривалу хворобу, інвалідність тощо) не можуть забезпечити належного утримання та догляду за дитиною, ухиляються від виконання батьківських обов`язків, вживають алкоголь, наркотичні засоби; діти, які залишилися без піклування батьків або осіб, які їх

замінюють; діти, які зазнали будь-якої форми насильства, зокрема домашнього насильства; безпритульні діти.

Відповідно до п. 17 Положення, дитина може перебувати у Центрі протягом часу, необхідного для її реабілітації, але не більше ніж 9 місяців у разі стаціонарного перебування та 12 місяців - денного перебування.

Станом на день пред`явлення даного позову до суду діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у Центрі більше 13 місяців та перебувають до даного часу, при цьому відповідач ОСОБА_2 на неодноразові звернення Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації не забирає дітей з Центру, натомість вимагає, щоб працівники Служби організували вивезення дітей за межі України, за місцем проживання батька у Німеччині.

З матеріалів справи вбачається, що Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації неодноразово, зокрема у листах від 02 жовтня 2023 року № 109/40-1890, від 13 жовтня 2023 року 109/40-2026, від 08 листопада 2023 року № 109/40-2262, від 17 листопада 2023 року № 109/40-2350, від 05 грудня 2023 року № 10919/Г-1369, від 29 грудня 2023 року № 109/40-2774 , від 11 січня 2024 року за № 109/40-94 повідомляла ОСОБА_2 про необхідність вирішення питання про повернення дітей, які перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї м. Києва, до батька.

Як встановлено з матеріалів справи, після повномасштабного вторгнення рф в Україну батько дітей ОСОБА_2 виїхав за межі України та переїхав проживати до Німеччини, місто Айзенберг, при цьому, матеріали справи не містять доказів того, що у цей період він вчинив дії щодо забезпечення проживання дітей у безпечному місці, а після смерті їх матері ОСОБА_5 , окрім надсилання різного роду листів до Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації органів, Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, де перебувають діти, та інших органів державної влади, - не вирішив питання про повернення дітей до родини, залишив їх у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва, без батьківського догляду та утримання зі свого боку, не вчинив належних дій, щоб забрати дітей із Центру.

У листах від 03 та 08 жовтня 2023 року, 14 та 24 листопада 2023 року, 13 та 21 грудня 2023 року ОСОБА_2 повідомляв про неможливість приїзду в Україну та просив вчинити всі необхідні дії для безпеки дітей та відправлення їх до Німеччини.

Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 07 березня 2024 року № 109-1467 визначено доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції була з`ясована думка самих дітей, зокрема неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що проживати та спілкуватися з батьком не бажають.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже понад 2 роки перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва, станом на час розгляду справи досягли 14-річного віку та зобов`язані отримати паспорт громадянина України.

Відповідно до п. 3 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року, в редакції постанови від 26.10.2016 року, кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Проте відповідач не вчинив відповідних дій із отримання його дітьми вказаних документів, що, у свою чергу, позбавляє їх можливості, зокрема отримати свідоцтво про смерть їх матері, оформити пенсію по втраті годувальника, звернутися до нотаріуса за оформленням спадкового майна після смерті матері, отримати документи про закінчення загальноосвітньої школи та мати право на подальшу освіту.

Доводи відповідача про те, що він учинив дії та оформив обом синам ID-картки та закордонні паспорти, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з серпня 2023 року до теперішнього часу ( дітям виповнилося 16 та 14 років відповідно), у дітей відсутні паспорти, батько лише подав заяву про виготовлення паспортів, проте не звертався до Центру надання адміністративних послуг за отриманням цих документів, внаслідок чого діти загалом позбавлені реалізувати свої права, як громадяни України.

Окрім зазначеного, матеріали справи свідчать про те, що починаючи з серпня 2023 року та протягом 2024 року, відповідач взагалі не приїжджав до України, тобто не відвідував своїх дітей особисто, не вчиняв фактичних дій, які б свідчили, що він дійсно цікавиться життям, потребами та інтересами дітей, натомість у заяві від 14 жовтня 2024 року, адресованій Київській міській дитячій клінічній лікарні № 1 м. Києва, наполягав на негайному медичному обстеженні неповнолітніх синів на предмет психічної адекватності та нахилу до суїциду, а також необхідності їх лікування, з огляду на те, що останні відмовляються з ним проживати у Німеччині.

Опитані судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 19 березня 2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7 пояснили, що у той період, коли була жива їх мама, з якою вони постійно проживали, батько з ними зустрічався один раз на рік, тому на даний час у них немає бажання з ним спілкуватися, а тим - більше проживати разом з батьком в Німеччині, оскільки він участі в їх житті не приймав, не цікавився їх життям, побутом, інтересами, навчанням. Пропозиція батька поїхати до нього в Німеччину їх не зацікавила, оскільки для навчання в Німеччині потрібно володіти німецькою мовою, якої вони не знають. Крім того, батько пропонував жити не у нього в квартирі, де він мешкає, а в дитячому притулку в Німеччині. На даний період часу за відсутності паспортів громадян України вони не можуть отримати документи про здобуття освіти.

Заперечення відповідача щодо відсутності правових підстав для позбавлення батьківських прав, оскільки відповідач цікавиться дітьми та бажає, щоб вони з ним проживали у Німеччині, колегія суддів відхиляє, оскільки неповнолітні діти ОСОБА_3 , 2009 року народження, та ОСОБА_4 , 2010 року народження, повністю позбавлені батьківського піклування з лютого 2023 року, мати дітей померла у червні 2023 року, проте ні станом на час звернення позивача до суду з цим позовом у березні 2024 року, ні на даний період часу батько дітей ОСОБА_2 не вчинив жодних фактичних дій, спрямованих на те, щоб забрати дітей з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, строк перебування у якому закінчився у лютому 2024 року.

Численні заяви ОСОБА_2 , надіслані до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про те, що працівники Служби у справах дітей повинні організувати виїзд дітей з України та доправити дітей до Німеччини, де проживає батько, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх неповнолітніх дітей.

При цьому в зазначених листах не зазначено жодної поважної причини, з якої ОСОБА_2 , 1953 року народження, позбавлений можливості самостійно приїхати з Німеччини до України та вирішити питання щодо місця проживання своїх неповнолітніх дітей. Також із вказаних заяв та листів убачається, що батько бажає забрати дітей лише під умовою, що вони будуть проживати у Німеччині, або разом з ним, або у дитячому будинку в Берліні.

Заяви ОСОБА_2 щодо необхідності виконання його батьківських обов`язків Органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Центром соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва щодо виховання та утримання дітей суперечать також нормам Сімейного кодексу України, статтею 150 якого визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що позивач довів необхідність застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що самі лише заперечення батька проти позбавлення його батьківських прав, із заявами-вимогами до Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації віддати йому дітей, вивезти дітей за кордон, привезти їх до Німеччини, не можуть бути підставою для відмови у позові про позбавлення батьківських прав, оскільки з матеріалів справи вбачається, що заперечення відповідача зводяться лише до написання таких заяв, натомість будь-яких фактичних дій, спрямованих на те, щоб забрати дітей з Центру, в якому тимчасово перебувають діти, відповідач не вчинив.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відмова у позові суперечитиме правам та інтересам неповнолітніх дітей, які не лише позбавлені батьківського піклування, а й у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків позбавлені можливості реалізувати свої права, в тому числі отримати документи про здобуття базової середньої освіти та продовжити навчання шляхом вступу до професійно-технічних навчальних закладів або в загальноосвітній школі для здобуття повної загальної середньої освіти, а також реалізувати спадкові права після смерті матері.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оскільки висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав .

Відповідно до частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач за станом здоров`я чи з інших обставин, позбавлений можливості утримувати своїх дітей, а відтак, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 березня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

При цьому позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково, оскільки вимога про стягнення аліментів на користь Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва, не може бути задоволена, оскільки діти перебувають у центрі тимчасово, тому аліменти підлягають стягненню безпосередньо на користь дітей.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року не може бути визнане законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 6056 грн.: (1211 грн. 20 коп. х 2 = 2422 грн. 20 коп.) + (1211,20 х 2 х 150%= 3633 грн. 60 коп.).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, яка подана представником ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 березня 2024 року та до досягнення ними повноліття.

Передати дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на опікування Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 6056 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г. М.

Рейнарт І. М.