Справа № 348/1415/21
Провадження № 22-ц/4808/723/25
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Луганської В.М.

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федьків Василь Богданович, на рішення Надвірнянського районного суду від 24 лютого 2025 року, в складі судді Грещука Р.П., у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року представник АТ «Кредобанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредит ним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.12.2017 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №14583/2017, відповідно до п.1.1. якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а останній в свою чергу зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі.

Відповідно до п.2.1 договору банк видав позичальнику кредит у розмірі 1 229 954,52 грн на строк до 25 грудня 2022 року, процентна ставка 14,99 %.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26.12.2017 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави, який забезпечує виконання зобов`язань заставодавця та вимог заставодержателя, що виникають з кредитного договору стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі.

26.12.2017 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , як поручителем, укладено договір поруки, за яким поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, а також поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує.

Згідно розрахунку заборгованості по Кредитномку договору № 14583/2017 від 26.12.2017 станом на 03.03.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 374361,05 грн тіла кредиту.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за договорами просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , на користь АТ «Кредобанк», 374361,05 грн заборгованості за кредитним договором №14583/2017 від 26.12.2017 року та понесені судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 24 лютого 2025 року позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк», 374361, 05 грн заборгованості за кредитним договором №14583/2017 від 26.12.2017 року.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк», 5615, 42 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Федьків В.Б. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що позичальник ОСОБА_1 погашав кредит згідно встановленого графіку погашення, що підтверджується відповідними квитанціями, а тому долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості по кредитному договору №14583/2017 від 26.12.2017 року не може бути належним до допустимим доказом.

Також, Договором поруки на який посилається Банк, встановлений обов?язок поручителя нести солідарну відповідальність по погашенню кредиту тільки у випадку порушення умов кредитного Договору позичальником, проте доказів такого порушення позивачем не надано.

При розгляді справ про стягнення заборгованості за кредитним договором, суди в обов?язковому порядку повинні встановити чи відповідає укладений договір нормам чинного законодавства, чи були надані банком позичальнику грошові кошти у розмірі встановленому договором, у якому розмірі та строки позичальник повернув наданий кредит та яка сума підлягає поверненню, чи правильно банком здійснено розрахунок відсотків за користування кредитом та пені.

Однак судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення вказані обставини в повному обсязі досліджені не були, що призвело, на думку апелянта, до ухвалення протиправного рішення.

Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитом підготовлені працівниками позивача, і є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, а тому не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру суми непогашеного кредиту. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, надання коштів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також сума пені, зазначені в розрахунку, є правильними.

Крім того, позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за спірним кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом; заборгованості по процентам за користування кредитом; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Тобто не надано пояснення щодо підстав та терміну нарахування заборгованості по тілу кредиту, процентам та пені. Тому заявлені позивачем суми до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не надав.

Судом не встановлено реальної суми заборгованості по кредитному договору №14583/2017 від 26.12.2017 року, а також той факт, що майно на яке був оформлений кредитний договір було реалізоване банком (позивачем) в зарахування заборгованості по кредитному договору по якому відбувається даний спір.

Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Кредобанк» зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

Зазначив, що виписки про рух коштів по рахунку із 26.12.2017 по 03.03.2021 відображають щоденні операції по рахунку. Дані виписки формуються автоматично системою Банку та враховують як видаткові операції так і надходження.

Виписка про рух коштів враховує кожну операцію яка була здійснена по рахунку, як надходження так і списання коштів.

Скороченою версією виписок про рух коштів є розрахунок заборгованості, якому вказано щомісячні надходження по певному кредитному договору. Фіксується розподіл коштів на сплату відсотків, тіла кредиту, та нараховані відсотки помісячно, що відображається у розрахунку заборгованості.

Розрахунок заборгованості, який було надано позивачем до позовної заяви є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому фіксується розподіл коштів погашення заборгованості. Даний розрахунковий документ показує, яким чином булу розподілено кошти та відображає погашення окремо по тілу кредиту та відсоткам, показуючи щомісячно сплату/несплату клієнтом коштів, прострочення зобов?язань та загальний розмір заборгованості.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, а саме контррозрахунок заборгованості або власних математичних формул і арифметичних розрахунків із запереченнями щодо нарахованих сум заборгованості.

Обов`язок доказування на обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог, покладається на сторону відповідачів. Проте, жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач не надав.

Крім того, під час розгляду справи відповідачами було направлено клопотання про призначення по даній справі судово-економічну експертизу, однак оплату не здійснено, ухвала про призначення економічної експертизи від 05.03.2024 у справі №348/1415/21 залишилася невиконаною.

19.11.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження підставі виконавчого напису №1802, виданого 19.09.2018 року про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб LEXUS RX 200Т.

В результаті виконавчих дій на користь АТ «Кредобанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було стягнуто 868 201, 79 грн заборгованості, 86 820,18 грн основної винагороди приватного виконавця, та 3 407,10 грн. витрат виконавчого провадження.

Однак зазначеної суми від реалізації не було достатньо для погашення заборгованості за кредитним договором, у зв?язку з чим представником АТ «Кредобанк» подано до суду позов про стягнення заборгованості на залишок розміру заборгованості - 374 361, 05 грн.

Представник АТ «Кредобанк» Павленко С.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючи на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог АТ «Кредобанк» суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконували умови кредитного договору та відповідно до представлених розрахунків АТ «Кредобанк» виникла заборгованість в розмірі 374 361,05 грн, яка відповідачами не спростована.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.12.2017 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №14583/2017.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк зобов`язався надати у власність позичальникові ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а останній в свою чергу зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі.

Банк зобов`язався видати позичальнику кредит у розмірі 1229954,52 грн на строк до 25 грудня 2022 року (п.2.1).

За користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка, на момент укладення кредитного договору сторонами обумовлено значення процентної ставки в розмірі 14,99 % (п.3.3).

Згідно до п.4.1. договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Банк у праві вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника (п.4.7).

Пунктом 4.8. Договору визначено, що позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

Як передбачено п.5.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника.

Відповідно до п.6.3. кредитного договору за виконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

26.12.2017 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави який забезпечує виконання зобов`язань заставодавця та вимог заставодержателя, які виникають з кредитного договору стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі.

26.12.2017 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , як поручителем, укладено договір поруки.

Відповідно до п.2.1. договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника.

Згідно ж п.2.2. даного договору поруки, поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п.2.6).

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №14583/2017 від 26.12.2017 року станом на 03.03.2021 року заборгованістьОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 374361,05 грн, що складається з тіла кредиту у даному розмірі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором, згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями статей 526, 530, 610, 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ч.1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані в справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього перед АТ «Кредобанк» виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №14583/2017 від 26.12.2017 року станом на 03.03.2021 року становить 374361,05 грн та складається з тіла кредиту у даному розмірі.

Із поданого розрахунку вбачається, що відповідач 28.12.2017 отримав кредит у сумі 1229954,52 грн, у розрахунку відображено відсоткову ставку, нараховану суму відсотків на поточну суму заборгованості, суму заборгованості прострочену, а також дані щодо сплати відсотків та сплати заборгованості. Отже зазначений розрахунок відображає погашення окремо по тілу кредиту та відсоткам, а також загальний розмір заборгованості.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 із 26.12.2017 року по 03.03.2021 року, у яких зафіксовано щоденні операції по рахунку як видаткові операції так і надходження.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 посилався на те, що останній погашав кредит згідно встановленого графіку погашення, що підтверджується відповідними квитанціями, а тому долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості по кредитному договору №14583/2017 від 26.12.2017 року не може бути належним до допустимим доказом.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідач обмежився загальними посиланнями на те, що поданий позивачем розрахунок є необґрунтованим, однак доказів, зокрема контррозрахунку, які б свідчити про недійсність або помилковість розрахунку заборгованості та нарахованих відсотків відповідачем не надано.

Крім того, під час розгляду справи представником ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення по даній справі судово-економічної експертизи, яке судом задоволено та на вирішення експертизи поставлено визначені відповідачем запитання.

Однак, станом на 21.10.2024 року вартість експертизи ОСОБА_1 не оплачена, а відтак ухвала про призначення економічної експертизи від 05.03.2024 року залишена без виконання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано що майно на яке був оформлений кредитний договір було реалізоване банком (позивачем) в зарахування заборгованості по кредитному договору не заслуговують на увагу, оскільки 25.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. винесено постанову про закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №1802, виданого 19.09.2018 року про звернення стягнення на транспортний засіб LEXUS RX 200Т, згідно якої на користь АТ «Кредобанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14583/2017 від 26 грудня 2017 року було стягнуто 868 201, 79 грн заборгованості, 86 820,18 грн основної винагороди приватного виконавця, та 3 407,10 грн. витрат виконавчого провадження.

Стягнута сума заборгованості за кредитним договором відображена у розрахунку заборгованості, наданому позивачем, так у період з 01.08.2020 по 31.08.2020 сплачено суму заборгованості у розмірі 447042,56 та суму відсотків у розмірі 421159,23 грн, а всього 868 201, 79 грн. відтак сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 374361,05 грн визначена з урахуванням коштів що надійшли за рахунок реалізованого заставного майна автомобіля марки LEXUS RX 200T, рік випуску 2017, № шасі НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув в солідарному порядку з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 374361,05 грн.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федьків Василь Богданович, залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 24 лютого 2025 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Луганська