Справа № 761/6929/22
Провадження № 2/761/743/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . В спірній квартирі також проживає і зареєстрований відповідач - ОСОБА_3 , її колишній чоловік. На неодноразові звернення до відповідача щодо звільнення належного їй приміщення та переїхати до іншої квартири за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 не погоджується. Відповідач фактично вигнав позивача з житлового приміщення, і вона навіть не може перевірити чи сплачує він комунальні послуги. Власник має право на усунення перешкод в користуванні належним йому майном, а тому ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням на адресою: АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_3 з переселенням його до іншого житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

Провадження у справі відкрито 08.05.2023, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача подано відзив на позов, де зазначено наступне. Так, ОСОБА_3 проживає в спірній квартирі з 1993. Після розірвання шлюбу сторони погодились, що відповідач за свої власні кошти купує позивачу однокімнатну квартиру у м. Ірпінь, а ОСОБА_1 в свою чергу звільняє кв. АДРЕСА_1 . 19.06.2019 ОСОБА_1 підписує договір купівлі - продажу щодо квартири в м. Ірпінь і в цей же день підписує попередній договір купівлі - продажу спірної квартири з ОСОБА_3 . В подальшому позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним попереднього договору, разом з тим в задоволенні позову було відмовлено. Зазначене свідчить, що позивач не бажає виконувати умови попереднього договору. З іншого боку, позивач підписавши попередній договір розпорядилась майном на власний розсуд, забрала свої речі , чим підтвердила факт добровільного виселення зі спірної квартири. Вимога позивача щодо виселення колишнього чоловіка з квартири є незаконної, оскільки він не втрачає право користування житлом у зв`язку із розірванням шлюбу. Сам факт припинення сімейних відносин не позбавляє колишнього члена родини власника користуватись займаним приміщенням. В той же час, позивач не заявляє вимогу про вселення до житла. Щодо переселення відповідача до іншого приміщення, то така вимога не відповідає положенням ЖК України.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити.

Відповідач, представник відповідача заперечували щодо задоволення заявлених вимог у зв`язку із їх безпідставністю.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , приватизація квартири здійснена згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що свідчить свідоцтво про право власності на житло (дублікат) виданий 13.11.2003 Шевченківською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 з 1993 і дане помешкання є його постійним місцем проживання.

Не заперечується учасниками процесу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м .Києва від 31.10.20210.

19.06.2019 між сторонами було укладено попередній договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О., відповідно до умов якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взяли на себе зобов`язання в майбутньому, в строк не пізніше 31.12.2019 укласти договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу.

В цей же день 19.06.2019 ОСОБА_1 уклала договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 з ОСОБА_5 , який було посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. на підставі якого позивач стала власником зазначеної квартири.

У серпні 2019 Купріянова звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушка О.О. про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири, як такий що вчинений під впливом насилля з боку відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2021 у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Сторона позивача вказує, що проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 порушує її права та створює своєю присутністю перешкоди у користуванні майном.

Так, відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В розумінні положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В свою чергу приписами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З іншого боку за ч. 1 ст. 164 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири), відповідно до ч. 4 ст. 164 ЖК України, не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, якою регулюються порядок оплати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові.

За положеннями ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином, виходячи з вищенаведених норм матеріального права, розірвання шлюбних відносин між сторонами не позбавляє колишнього члена сім`ї власника права користування житловим приміщенням і не є підставою для безумовного виселення.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За встановлених обставин, беручи до уваги, що відповідач є колишнім членом сім`ї власника, проте зареєстрований та проживає у спірній квартирі з 1993 року, відповідні домовленості сторін суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,259,259,263-286,352,354 ЦПК України, ст.ст. 316,317,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: