Справа № 143/254/24
Провадження № 22-ц/801/1211/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А.В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 рокуСправа № 143/254/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Р.В., представника відповідача Дмитрук Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУ НП у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала в Погребищенському РВ УМВС на посадах завідуючої канцелярії та діловода канцелярії з 01.09.2003 по 06.11.2015.

06.11.2015 відповідно до ЗУ «Про національну поліцію» її було звільнено із займаної посади за переведенням до Національної поліції.

07.11.2015 було призначено на посаду діловода Погребищенського ВП Хмільницького ВП ГУНП.

06.04.2016 було переведено на посаду діловода Погребищенського ВП Калинівського ВП ГУНП.

01.12.2016 було переведено на посаду діловода канцелярії Погребищенського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП.

01.01.2021 було переведено на посаду діловода відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП.

01.01.2024 її було звільнено із посади діловода відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП відповідно до ст. 38 КЗпП на підставі Наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.12.2023 № 187 о/с.

Підставою для звільнення із займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи працівника) стала її заява про звільнення від 14.11.2023.

Проте вона з наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.12.2023 № 187 о/с про звільнення її із посади діловода відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП категорично не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що нею дійсно було підписано заяву про звільнення із займаної посади від 14.11.2023, проте вказана заява є наслідком тиску з боку начальника відділу поліції №4, а не її власним бажанням. Заяву нею було написано після ознайомлення з новою посадовою інструкцією, відповідно до якої вона підпорядковується начальнику відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області підполковнику поліції А. Лазарчуку та свою роботу здійснює у відділі поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області (м. Липовець).

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.12.2023 №187о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади діловода відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 01 січня 2024 року відповідно до статті 38 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді діловода відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 368 604,36 грн (триста шістдесят вісім тисяч шістсот чотири гривні 36 коп).

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Рішення суду в частині виплати заробітної плати допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ГУ НП у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Чернілевська Р.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що наказом начальника ГУНП у Вінницької області №9о/с від 22.01.2021, ОСОБА_1 призначено діловодом ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, звільнивши з посади діловода канцелярії Погребищенського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, з 01.01.2021 року (а. с. 147-162).

Наказом начальника ГУНП у Вінницької області №187о/с від 28.12.2023, ОСОБА_1 звільнено з посади діловода ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області згідно статті 38 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи працівника), з 01.01.2024 року. Підстава: заява ОСОБА_1 від 14.11.2023 (а. с. 142-146).

З 2022 року ОСОБА_1 разом із колегою почергово їздили з м. Погребища, де позивачка має місце роботи та проживає до м. Липовець для виконання посадових обов`язків відповідно до розпорядження керівництва.

З літа 2023 ОСОБА_1 почала їздити з м. Погребища в м. Липовець самостійно, рейсовими автобусами. Для того аби вчасно бути на робочому місці у м. Липовець, позивачка, як вбачається з розкладу руху рейсу міжміського автобуса (зворотній бік а. с. 12-а. с. 13), була змушена виїжджати з м. Погребища о шостій годині ранку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач створив нестерпні умови праці для позивача, що є різновидом психологічного тиску, а оскільки будь-які форми тиску на працівника щодо примушування до написання заяви про звільнення є протизаконним, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Під час дії воєнного стану вимога законодавства про необхідність повідомлення працівника про зміну істотних умов праці за два місяці не застосовується, проте роботодавець все ж зобов`язаний повідомити працівника про зміну істотних умов праці.

Так, з 19 липня 2022 р. закріплено вимогу про повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці не пізніше як до запровадження таких умов. Тож працівників можна попереджати про зміну істотних умов праці відразу після ухвалення роботодавцем відповідного рішення про таку зміну, але не пізніше допуску до роботи зі зміненими умовами праці ( ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачку як працівника було належним чином повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме про зміну фактичного місця роботи, а відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на спростування факту неповідомлення позивачки про зміну істотних умов праці, а саме про зміну фактичного місця роботи в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 141 КЗпП, роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Будь-які форми тиску на працівника щодо примушування до написання заяви про звільнення є протизаконними, що передбачає відповідальність посадових осіб за їх вчинення.

Звільнення за власним бажанням (за ст. 38 КЗпП України) передбачає вільне волевиявлення працівника, без будь-якого примусу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем у справі здійснювався психологічний тиск на позивачку, наслідком якого було написання останньою заяви на звільнення за власним бажанням за відсутності її дійсного волевиявлення на звільнення.

Психологічний тиск може проявлятись у різних формах, зокрема:

- погрози звільненням з інших підстав, якщо працівник не напише заяву "за власним бажанням";

- створення нестерпних умов праці (переведення на іншу, менш кваліфіковану або низькооплачувану роботу без згоди, безпідставне зменшення обсягу роботи, позбавлення премій або надбавок);

- систематичні приниження, образи, цькування (мобінг);

- безпідставні догани та дисциплінарні стягнення з метою створення підстав для звільнення;

- постійне прискіпування, необґрунтована критика, залякування.

Так, відповідачем було створено такі умови праці, за яких вона була змушена щодня добиратись з м. Погребище, де вона проживає, до м. Липовець, де вона на вимогу керівництва мала здійснювати професійну діяльність рейсовим міжміським автобус «Погребище-Вінниця», який відправлявся о 06 годині 10 хвилин, щоденно прокидатись о 5 годині ранку, щоб мати змогу вчасно прибути на роботу за умови відсутності інших способів прибути вчасно на робоче місце. Зазначене мало негативний вплив на фізичний та емоційний стан позивачки.

Крім того, здійснення тиску з боку керівництва на позивачку проявлялось і в тому, що відповідно до п. 18 Посадової інструкції позивачки, затвердженої 14.11.2023 року, вона в своїй роботі підпорядковується начальнику відділу поліції №4 ВРУП ГУ НП у Вінницькій області підполковнику поліції Лазарчуку А. та здійснює свою роботу у відділі поліції №4 ВРУП ГУ НП у Вінницькій області (м. Липовець), тоді як у працівників за аналогічною посадою в посадових інструкціях відсутній відповідний пункт, де було б зазначено, що працівник підпорядковується начальнику відділу поліції із зазначенням його звання і прізвища та має здійснювати свою діяльність у місці знаходження самого відділу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка була звільнена з дотриманням вимог трудового законодавства, а саме відповідно до поданої нею заяви про звільнення за власним бажанням, підписаної нею особисто, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивачкою належними та допустимими доказами доведено факт здійснення щодо неї психологічного тиску, що спонукало її до написання такої заяви та відповідно свідчить про відсутність в неї дійсного волевиявлення на звільнення.

Також, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що позивач, як незаконно звільнений працівник, за законом має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому рішення суду у цій частині також відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

О.С. Панасюк