Провадження № 2/557/87/2025
Справа № 557/1769/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тишкуна П.В.

секретар судового засідання Гуменюк Н.П.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Рудика В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гощанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно

У С Т А Н О В И В:

І. Суть спору.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Рудик В.Р. звернувся до Гощанського районного суду Рівненської області з позовом до Гощанської селищної ради про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її матері ОСОБА_2 , а саме на земельну частку (пай) розміром 3,57 умовних кадастрових га, яка належала покійній на праві спільної сумісної власності.

ІІ. Стислий виклад позицій учасників справи.

А. Позиція позивача.

На обгрунтування своїх вимог, представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , актовий запис №10, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Оскільки спадкодавець померла у 1995 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, позивач прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що належало спадкодавцеві, оскільки проживала разом з матір`ю та здійснювала догляд за нею.

За життя ОСОБА_2 працювала в КСП «Промінь» та відповідно до чинного законодавства мала право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель підприємства. Так, при розпаюванні земель КСП ОСОБА_2 була включена до списків Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00017 від 24.06.1993 року під №360 під іменем ОСОБА_2 . Проте, у Додатку №2 від 06.03.1996 року матір позивача була виключена із списків, у зв`язку із смертю. Представник вважає, що відповідно до норм чинного законодавства та Закону України «Про власність» покійна матір позивача набула право спільної сумісної власності на земельну частку (пай) з моменту внесення її до додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю та дату його видачі співвласникам КСП «Промінь» - 24.06.1993 року і позбавлення її права власності на землю інакше як за рішенням суду є неможливим, то земельна частка (пай) розміром 3.57 в умовних кадастрових га, яка належала покійній, входить до складу спадщини, на яку претендує позивач. Що стосується розбіжності при написанні імені спадкодавця у документах, представник зазначає, що ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є тотожними.

Б. Позиція відповідача

28.05.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду та безпідставність позовних вимог з огляду на те, що землі, які знаходились у колективній власності КСП «Промінь» за рішенням власників земельних часток (паїв) повністю розпайовані між членами підприємства,а земель резервного фонду з яких можливе виділення частки позивачу, не залишилось, просив у задоволенні позову відмовити.

Процесуальним законом визначено форму звернення до суду першої інстанції інших учасників справи, її порядок та строк, який встановлюється судом.

Відповідно до ч. 7 ст.178, ч. 1 ст.278 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відзив на позовну заяву від представника відповідача надійшов до суду 28.05.2025. Поважних причин, які стали підставою для пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву мотивувальна частина відзиву не містить.

Пункт 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначає, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У разі визнання судом дій учасника зловживанням процесуальними правами, до нього застосовуються заходи процесуального примусу, визначені Главою 9 Розділу І ЦПК України.

Частинами першою та другою передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, на підставі статті 126 ЦПК України, поданий відповідачем відзив на позов залишено судом без розгляду.

ІІІ. Рух справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 04.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву

Протокольною ухвалою 04.12.2024 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 22.01.2025 закрито підготовче провадження у справіта призначено її до розгляду по суті.

Протокольними ухвалами 05.03.2025, 19.03.2025, 23.04.2025 судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача.

Згідно з ч. 1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, суд 28.05.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення.

Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.

IV. Пояснення учасників справи.

В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Рудик В.Р. позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити повністю. Щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, то представник зазначив, що мати його довірительки набула права власності на земельну частку (пай), а тому не може бути такого права позбавлена.

Просив врахувати правовий висновок, який міститься у постанові КЦС Верховного Суду від 21.12.2023 року у справі № 513/612/21, а саме, що особа набуває право власності на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

В судове засідання відповідач - Гощанська селищна рада забезпечив явку представника, який не надав документів на підтвердження повноважень для участі у розгляді справи. Представник позивача наполягав на продовженні розгляду справи за відсутності належного представника відповідача за наявними матеріалами.

На думку суду підстав для відкладення розгляду справи, відповідно до ст.223 ЦПК України не має.

V. Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , актовий запис №10, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 22.05.1995 року русивельською сільською радою Гощанського району Рівненської області.

Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 , а саме що вона була її матір`ю, стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , видане 25.12.1962 року Сіннянською сільською радою Гощанського району та свідоцтвом про її одруження серії НОМЕР_3 , видане 26.05.1969 року Сіннянською сільською радою Гощанського району.

Відповідно до інформації відділу у Гощанському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №Г-18/0-0.20-20/134-19 від 08.07.2019 року та №Г-8/0-0.20-20/134-17 від 07.09.2017 року, згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00017 від 24.06.1993 року, громадянка ОСОБА_2 , не була включена до списку членів КСП «Промінь».Однак, згідно вищевказаного Державного акту до списку членів КСП «Промінь» була включена громадянка ОСОБА_2 за №360, але була виключена із списку у зв`язку з смертю, відповідно до додатку №2 протоколу комісії КСП «Промінь» від 06.03.1996 року.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №29-17-0.2-5703/2-24 від 21.10.2024 станом на 01.01.2024 вартість земельної частки (паю) КСП «Промінь» на території села Русивель Рівненського (колишнього Гощанського) району становить 127044,41 грн. Розмір земельної частки (паю) - 3,57 умовних кадастрових гектарів.

24.06.1993 року колективному сільськогосподарському підприємству «Промінь» с.Русивель Русивельською сільською радою народних депутатів Гощанського району Рівненської області було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії РВ 00017.

Як вбачається із списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (КСП «Промінь») за №360 у ньому значиться ОСОБА_2 .

Згідно копії додатку №2 до протоколу комісії КСП «Промінь» від 06.03.1996 року с.Русивель було внесено зміни до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» Гощанського району, додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ 00017 від 24.06.1993 року, і ОСОБА_2 за №360, була виключена із списків, у зв`язку із смертю.

Згідно матеріалів Вікіпедії, Список українських жіночих імен, ім`я « ОСОБА_2 » є одним із варіантів імені « ОСОБА_2 ».

З довідки №432 від 02.07.2008 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно знаходилась по догляду за матір`ю ОСОБА_2 і проживала разом з нею в одному будинку з квітня місяця 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (до дня смерті) в с.Русивель Гощанського району Рівненської області.

На звернення позивача до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Строкаля В.Д. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті матері ОСОБА_2 , листом №300/02-14 від 30.10.2024 року її було повідомлено про неможливість видати їй свідоцтво, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності даного майна спадкодавцеві.

VІ. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Статті 12 та 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до Пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основними документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України в редакції від 22 червня 1993 року, та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була працівником КСП «Промінь», якому Державним актом на право колективної власності на землю серії РВ №0017 від 24.06.1993 року передано у колективну власність землю 2424,2 гектарів для сільськогосподарского використання відповідно до рішення русивельської сільської ради від 09.06.1993 року.

У додатку №1 списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», до Державного акта на право колективної власності на землю, під номером 360 значиться ОСОБА_2 . Про те, що матір позивачки було включено до списку-додатку до державного акту громадян-членів КСП «Промінь», які мають право на земельну ділянку (пай), а згодом виключено із списків (додаток №2 до протоколу комісії КСП «Промінь» від 06.03.1996 року) у зв`язку із смертю, свідчить й інформація, надана ГУ Держгеокадастру у Рівненській області.

Законодавець чітко визначив поняття "право на земельну частку (пай)" та "право власності на землю", які не є тотожними.

Судом достовірно встановлено, що земельна частка (пай) ОСОБА_2 в натурі не виділялась, тобто право власності на земельну ділянку, як стверджує представник позивача, у неї не виникло.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно статті 529 ЦК УРСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги в рівних частках.

Стаття 548 ЦК УРСР встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За правилами статті 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 74 ЦК УРСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності.

Згідно із статтею 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до положень статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Статтею 80 ЦК УРСР передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює у неї цю можливість знати про посягання на права.

На думку суду, після смерті матері у 1995 році та після відкриття спадщини, позивачка мала об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права, оскільки могла звернутися до відповідних органів влади чи інших підприємств та установ за отриманням інформації щодо включення спадкодавців до списку пайовиків КСП «Промінь». Однак, позивачка у передбачений законом строк не звернулася до суду з вказаними вимогами хоча про порушення своїх прав дізналася, або повинна була дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх членів КСП «Промінь».

Позивач звернулася з позовом до суду лише у листопада 2024 року.

Позивач питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, не ставить, обставин, які на протязі більш 29 років перешкоджали їй звернутись до суду за захистом своїх прав, не зазначає, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності.

Зазначене, на думку суду, свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого статтями 71, 76 ЦК УРСР, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог на підставі статті 80 ЦК УРСР.

Вищезазначені обґрунтування узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №702/962/17, від 11 лютого 2022 року у справі №371/479/19, від 19 жовтня 2022 року у справі №532/222/20.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, суд покладає судові витрати, понесенні позивачем на останнього.

Керуючись ст.ст.4,11, 12,13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Гощанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Гощанська селищна рада, юридична адреса: селище Гоща, вул. Незалежності, 72, Рівненського району Рівненської області, .

С у д д я П.В.Тишкун