Тарутинський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________
Справа № 514/600/25
Провадження по справі № 2-з/514/10/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді - Тончевої Н.М.,

при секретарі Чернєвій О.А.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукинюк Володимира Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АВК» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

Розірвати договір оренди землі від 01 листопада 2016 року щодо земельної ділянки площею 6.5735 га, кадастровий номер :01:003:0387, яка розташована за адресою : Одеська область, Болградський район, с/рада Рівненська, укладений між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ФГ «АВК»;

Стягнути з ФГ «АВК» на користь позивача орендну плату з індексацією в розмірі 29389 гривень 19 копійок, пеню в розмірі 6234 гривні 91 копійка, вартість правничої допомоги в розмірі 30000 гривень, судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Ухвалою суду від 08 травня 2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Після відкриття провадження по справі, представник позивача надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

заборонити ФГ «АВК» () після збору врожаю у літній період 2025 року здійснювати будь-які дії щодо оброблення, сіяння та користування земельною ділянкою площею 6.5735 га кадастровий номер :01:003:0387, яка розташована за адресою : Одеська область, Болградський район, Рівненська с/рада;

заборонити вчинення реєстраційних дій органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав щодо державної реєстрації права суборенди земельної ділянки площею 6.5735 га кадастровий номер :01:003:0387, яка розташована за адресою : Одеська область, Болградський район, Рівненська с/рада.

Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Тарутинського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АВК» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів. Слухання справи було відкладено на 15 вересня 2025 року. Вказана обставина свідчить про те, що період на який було відкладено розгляд справи входить до періоду літньо-осінніх польових робіт по збиранню врожаю, обробленню та сіянню на майбутні періоди земельної ділянки. А також про можливість передачі відповідачем належною позивачу земельної ділянки в суборенду, що безумовно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Пунктом 3 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно зі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оскільки сторони в судове засідання не викликались, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18).

Крім того, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач серед іншого, повинен обґрунтувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі №910/16505/19).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.4 Постанови від 22 грудня 2006 року №9 суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Отже, наявність чинного на дату розгляду судом заяви про забезпечення позову договору оренди землі від 01 листопада 2016 року, орендодавцем та орендарем за яким є сторони по справі, виключає можливість позивача фактично володіти та користуватися належною їй земельною ділянкою одночасно з відповідачем по справі, оскільки користування належною позивачу земельною ділянкою на строк дії цього договору належить виключно ФГ «АВК» в силу прямих приписів закону.

З огляду на викладене, запропонований представником позивача захід забезпечення позову у виді заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на користування земельною ділянкою, в тому числі на обробку та збір врожаю, оцінюється судом як такий, що суперечить змісту самого права оренди та перешкоджатиме господарській діяльності ФГ «АВК», що є неприпустимим.

Подібне обмеження в даному випадку права відповідача на фактичне користування земельною ділянкою, що виникло на підставі договору оренди землі, який в силу положень ст.204 ЦК України є правомірним, також не відповідає і засадам цивільного судочинства (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №657/1211/19, який враховується судом відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2, 4 та 5 ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Враховуючи встановлені законодавцем обмеження щодо умов, строку дії та чинності договору суборенди земельної ділянки, можливість укладення такого договору не матиме наслідком утруднення виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позову, виходячи зі змісту заявлених позивачем вимог, договір суборенди припинить свою чинність, що, як наслідок, обумовить також і ефективний захист прав позивача, як власника земельної ділянки, переданої в таку суборенду. Одночасно з цим судом також враховується, що позивачем та її представником не наведено жодного обґрунтування наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування такого виду забезпечення позову, зокрема, вчинення ФГ «АВК» дій, спрямованих на передачу земельної ділянки в суборенду чи в користування інших осіб.

За встановлених судом обставин, визначені представником позивача у заяві про забезпечення позову заходи його забезпечення, такі як заборона ФГ «АВК» вчиняти дії, спрямовані на користування земельною ділянкою (в тому числі на обробку землі та збір врожаю), а також будь-які дії, пов`язані з передачею земельної ділянки в суборенду та користування іншим особам, не є співмірними із позовним вимогами позивача, оскільки у разі їх застосування не буде забезпечуватись збалансованість інтересів сторін під час вирішення спору, а захист прав та інтересів позивача матиме наслідком порушення або безпідставне обмеження прав та охоронюваних інтересів відповідача ФГ «АВК» як орендаря, що користується земельною ділянкою в своїй господарській діяльності на підставі чинного договору оренди.

Відповідно до положень п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належить справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи, що під час вирішення питання про забезпечення позову судом не досліджується обґрунтованість самого позову і розгляд заяви про забезпечення позову не повинен порушувати принципи змагальності і рівності процесуальних прав сторін, суд приходить до висновку про недоведеність представником позивача наявності підстав для забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст.149 ЦПК України, а тому у забезпеченні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 268, 353, 354, 355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лукинюк Володимира Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АВК» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя Н.М. Тончева