ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5067/25 Справа № 183/8019/24 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кругман А.М.,

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року, головуючий у суді першої інстанції Парфьонов Д.О., -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», Товариство) звернулося в суд з позовом проти ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 100 508,56грн, а також судових витрат, що складається із судового збору в розмірі 2 422,40грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 18 серпня 2023року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 6976914. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

18 серпня 2023року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту № 6976914. Згідно з умовами кредитного договору, з урахуванням додаткової угоди до договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00грн (пункт 1.3 кредитного договору з урахуванням додаткової угоди до договору); строк кредиту - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (12 серпня 2024 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору з урахуванням додаткової угоди до договору.

Позивач вказував, що для укладення договору відповідач здійснив процедуру, передбачену для укладення договору в електронній формі. Зокрема, відповідач зайшов на вебсайт ТОВ «Авентус Україна»https://www.creditplus.ua, де ознайомився з текстом примірного кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна»(надалі -ІТС). Потім для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ІТС обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї. Після прийняття ТОВ «Авентус Україна»позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу, ТОВ «Авентус Україна»зробило йому пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Після прийняття відповідачем умов кредитного договору, з ним укладено електронний кредитний договір, який підписаний відповідачем у відповідності до вимог статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С7286», після чого відповідач отримав кредит в розмірі 22 200,00грн на свою платіжну карту № НОМЕР_1 . Відповідно до умов додаткової угоди до договору сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 800,00грн, у зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до договору: 1.1 Викласти пункт 1.3 договору в новій редакції: «1.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 25 000,00грн. Тип кредиту -кредит.» Додаткова угода підписаний відповідачем у відповідності до вимог статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Додаткова угода до договору підписана за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С6241», після чого відповідач отримав кредит в розмірі 2 800,00грн на свою платіжну карту № НОМЕР_1 .

ТОВ «Авентус Україна»свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором та додатковою угодою до договору виконало, надало відповідачу кредит в сумі 25 000,00грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту.

Укладаючи кредитний договір сторони передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 1.4 цього договору. 17 вересня 2023року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 27 травня 2024року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 27.05/2024-Ф, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна»повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Відповідно до укладеного договору факторингу та реєстру боржників до нього до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 70 658,56грн, з яких: сума кредиту - 25 000,00грн; сума процентів за користування кредитом - 45 658,56грн.

Також позивач зазначав, що відповідачу нараховані проценти за 60 календарних днів з 27 травня 2024року по 25 липня 2024року в межах строку дії договору з розрахунку: 25 000,00грн * 1,99 % = 497,5грн * 60 календарних днів, що дорівнює 29 850,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 6976914 від 18 серпня 2023року, з урахуванням додаткової угоди до договору № 6976914 від 20 серпня 2023року, станом на 25 липня 2024року в розмірі 100 508,56грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25 000,00грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 75 508,56грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог в задоволеній частині, оскільки відповідачем було допущено порушення зобов`язань з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Товариства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

14 березня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також існування заборгованості за кредитним договором. Суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги докази, які були подані позивачем. Крім того, вважав, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який би підтверджував отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем. Також вказував, що позивачем не надано відповідних доказів виконання договору факторингу, укладеного між ним та первісним кредитором, а саме сплати ціни продажу права грошової вимоги. З витягу з реєстру боржників неможливо встановити, що до позивача за договором факторингу перейшло право вимоги саме в тих розмірах, та за тим кредитним договором, які він заявляє.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2025року витребувано з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу, та 18 квітня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 травня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого2025 року.

22 травня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 10?? год 10 червня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами.

18 серпня 2023року між ТОВ «Авентус Україна»та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6976914, підписаний позичальником електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «С7286». Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства (пункт 1.1). Перед укладенням цього договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація споживача для входу в особистий кабінет, відповідно до пункту 1.1 договору та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації споживача (в тому числі здійснений з метою укладення попередніх правочинів між сторонами), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу шляхом використання інструменту покладання, відповідно до договору, укладеного між Товариством та АТ КБ «ПриватБанк», як банком-ідентифікатором (пункту 1.15). Пунктом 9.6 кредитного договору визначено порядок укладення договору та створення електронних підписів сторін, яким, зокрема, визначено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення cпоживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору /а.с.71-76/.

Згідно з умовами кредитного договору Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункту 1.2). Сума кредиту (загальний розмір) складає: 22 200,00грн. Тип кредиту - кредит (пункт 1.3). Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (пункт 1.4). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (пункту 1.7). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 19652,26 % річних (пункти 1.7.1, 1.7.2). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 181 240,80грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 177 927,45грн (пункти 11.8.1, 1.8.2).

Згідно пункту 1.5 кредитного договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору (пункт 1.5.1). Знижена процентна ставка 1,493 % в день та застосовується відповідно до умов вказаного пункту (пункт 1.5.2). Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (пункт 3.1).

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів споживача для надання кредиту за цим договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту споживачу. Якщо сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора. Дати надання кредиту: 18 серпня 2023року або 19 серпня 2023року. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно пункту 2.1 договору (пункт 2.4).

Товариство має право: вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором (пункт 4.1.1); укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення (пункт 4.1.3). Споживач взяв на себе зобов`язання: у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором (пункт 4.4.1); повідомляти Товариство про зміну даних, зазначених у розділі 10 договору протягом 3-х календарних днів, зокрема через контакт-центр Товариства або засобами особистого кабінету (пункт 4.4.2). Згідно пункту 5.5 кредитного договору повернення кредитної заборгованості споживачем, всі платежі та розрахунки, зазначені у цьому договорі, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на зазначені в договорі та/або на веб-сайті банківські рахунки Товариства в національній грошовій одиниці України - гривні. З метою повернення кредитної заборгованості споживач може використовувати передбачені цим пунктом засоби. Також, підписуючи цей договір, споживач, зокрема, підтвердив, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», вказана в частинах першій, другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Згідно пункту 7.1 кредитного договору внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів/угод.

18 серпня 2023року ОСОБА_1 підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «С7286» таблицю обчислення загальної вартості кредиту /а.с.76 зворот/, паспорт споживчого кредиту /а.с.78-79/.

Згідно довідки ТОВ «Пейтек Україна» вих. № a від 12 червня 2024року, на виконання договору про організацію переказу грошових коштів № 160222-1 від 16 лютого 2022року, підтверджено успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 18 серпня 2023року о 16:07:06 год. на суму 22 200,00грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 /а.с.16/.

20 серпня 2023року між ТОВ «Авентус Україна»та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту № 6976914 від 18 серпня 2023року /а.с.27/. Додаткову угоду від споживача підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «C6241». Додатковою угодою визначено, що сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 800,00грн, в зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до договору: викласти пункт 1.3 договору в новій редакції: «1.3. Сума кредиту(загальний розмір) складає: 25 000,00грн. Тип кредиту - кредит.». Пунктом 1.3 додаткової угоди перераховано орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту. Пунктом 2 визначено, що надання частини кредиту у сумі, на яку збільшено загальний розмір кредиту здійснюється за платіжними реквізитами, вказаними в пункті 2.1 договору. Дати надання частини кредиту: 20 серпня 2023року або 21 серпня 2023року. Дана додаткова угода та додаток 1 в редакції від 20 серпня 2023року є невід`ємною частиною договору (пункт 7).

20 серпня 2023року ОСОБА_1 підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «C6241» таблицю обчислення загальної вартості кредиту /а.с.28-29/, паспорт споживчого кредиту /а.с.20-81/.

Згідно довідки ТОВ «Пейтек Україна» вих. №2024-07-24-2_6 від 27 липня 2024року, на виконання договору про організацію переказу грошових коштів № 160222-1 від 16 лютого 2022року, підтверджено успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 20 серпня 2023року о 18:47:04 год. на суму 2 800,00грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 /а.с.17/.

Також, з відповіді AT КБ «ПриватБанк» від 15 листопада 2024року № 20.1.0.0.0/7-241112/44439-БТ на ухвалу суду про витребування доказів вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку 20 серпня 2023року здійснено переказ коштів на суму 2 800,00грн. Інформація про платника відсутня.

Відповідно до карти обліку договору № 6976914 від 18 серпня 2023року, складеної ТОВ «Авентус Україна», станом на 26 травня 2024року заборгованість позичальника становить 70 658,56грн. Проценти нараховані за період з 18 серпня 2023року по 18 листопада 2023року в розмірі 45 658,56грн (з 18 серпня 2023 року по 19 серпня 2023року по 441,78грн; за 20 серпня 2023року по 497,50грн щоденно), тобто за 2 дні та за 90 днів /а.с.84-91/.

27 травня 2024року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами до боржників /а.с.20-24, 25, 147-153, 154-159/. При цьому, як договір факторингу, так і додатки до нього у виді акту про оплату, акту прийому-передачі реєстру боржників від 27 травня 2024року, акту прийому-передачі інформації, акту прийому-передачі документації містять печатки юридичних осіб та підписи відповідних посадових осіб.

Згідно умов договору факторингу за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку № 5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді (пункт 1.2). Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників (пункту 1.7). Загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, який складається та підписується в день укладання даного договору (пункт 3.1). Загальна сума прав вимоги, що відступаються за договором становить 149 395 902,29грн (пункт 3.2). Ціна продажу за договором становить 4 067 724,99грн (пункт 3.3). Фактор сплачує клієнту 100 % ціни продажу, передбаченої пунктом 3.3 цього договору, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за наступними реквізитами (пункт 3.4). Моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта, зазначений в пункті 3.4 даного договору (пункт 3.6). У випадку несвоєчасного перерахування фактором на користь клієнта платежу, передбаченого пунктом 3.3 цього договору, останній має право вимагати від фактора сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діятиме на момент прострочення, від суми несвоєчасно сплачених коштів за кожний день прострочення, а також розірвати цей договір (в односторонньому порядку), якщо прострочення зазначеного перерахування складе 5 (п`ять) робочих або більше днів (пункт 5.2).

З платіжних інструкцій № 421 від 31 травня 2024року, № 424 від 04 червня 2024року, № 420 від 31 травня 2024року вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»сплатило ТОВ «Авентус Україна»4 067 724,99грн за договором факторингу /а.с.47-48/.

З наданого суду витягу з реєстру боржників від 27 травня 2024року вбачається, що за № 8553 до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»від ТОВ «Авентус Україна»перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 6976914 на суму 70 658,56грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 25 000,00грн; сума заборгованості за відсотками - 45 658,56грн. Кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань - 253.

27 травня 2024року кредитором на електронну адресу відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1) направлено повідомлення про відступлення права вимоги, згідно з яким до відома відповідача доведено, що у зв`язку з невиконанням строків виконання зобов`язань перед ТОВ «Авентус Україна»за діючим договором про надання кредиту ТОВ «Авентус Україна»27 травня 2024року відступило право грошової вимоги за договором з відповідачем та передало його персональні дані на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»на підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна»та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».Після зазначеного відступлення усі платежі в погашення заборгованості за договором, необхідно здійснювати на користь нового кредитора за відповідними реквізитами /а.с.82/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині щодо яких істотних умов дійшли сторони згоди та які документи та дії сторін охоплюються поняттям кредитного договору, та суд вважав, що є підтвердженими обставини щодо отриманих позичальником кредитних коштів в розмірі згідно наданого Товариством розрахунку заборгованості, які відповідачем не повернуті.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково так як судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі танадати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що відповідно пункту 1.3 договору про надання споживчого кредиту № 6976914 від 18 серпня 2023року, з урахуванням додаткової угоди від 20 серпня 2023року до договору про надання споживчого кредиту,сума кредиту складає 25 000,00грн, тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день, знижена процентна ставка - 1,493 % в день, строк кредиту -360 днів.

Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна»свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25 000,00грн шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий в АТ «ПриватБанк».

Договір про надання фінансового кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 18 серпня 2023рокуправочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Тож, оспорюваний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті ТОВ «Авентус Україна» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Авентус Україна» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Встановивши зазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 1.5 кредитного договору).

Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Авентус Україна», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів надання ОСОБА_1 кредитних коштів та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.

Заперечуючи проти укладення кредитного договору, відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування цих обставин, не заявляв відповідних клопотань.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку -розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково -зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок -це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Судом встановлено, що виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір станом на 25 липня 2024року підтверджується розрахунком заборгованості, що свідчить про те, що судом досліджувались первинні документи.

Крім того, судом було встановлено, що матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції було належним чином перевірено розрахунок заборгованості та оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження факту видачі кредитних коштів ОСОБА_1 .

Отже, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», не довів відсутність заборгованості.

Також ОСОБА_1 клопотання про призначення судової економічної експертизи, яка могла б підтвердити або спростувати обставини наявності кредитної заборгованості, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Натомість наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт видачі та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, про що свідчать підпис у кредитному договорі, в якому погоджено між сторонами всі істотні умови, порядок отримання та погашення заборгованості, наслідки невиконання зобов`язань за договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не обґрунтований належними та допустимими доказами, - суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором був перевірений судом, який визнає його належним та допустимим доказом у справі.

А тому доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано відповідних доказів виконання договору факторингу, укладеного між ним та первісним кредитором, а саме сплати ціни продажу права грошової вимоги, - є безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

За загальним правилом, встановленим у статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсним.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021року у справі № 911/3185/20).

Згідно умов укладеного між ТОВ «Авентус Україна»та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024року загальна сума прав вимоги, що відступаються за договором становить 149 395 902,29грн (пункт 3.2). Ціна продажу за договором становить 4 067 724,99грн (пункт 3.3). Фактор сплачує клієнту 100 % ціни продажу, передбаченої пунктом 3.3 цього договору, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за наступними реквізитами (пункт 3.4). Моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта, зазначений в пункті 3.4 даного договору (пункт 3.6).

З платіжних інструкцій № 421 від 31 травня 2024року, № 424 від 04 червня 2024року, № 420 від 31 травня 2024року вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»сплатило ТОВ «Авентус Україна»4 067 724,99грн за договором факторингу /а.с.47-48/.

Також безпідставним є посилання відповідача на те, що він є військовослужбовцем, знаходиться на позиціях та виконує бойові завдання, а позивач не врахував пільгові умови кредитування для військовослужбовців.

Положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає що, окрім іншого, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) -штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Однак, доказів того, що відповідач брав або бере безпосередню участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час отримання та користування кредитом до матеріалів справи не долучено, як не долучено і доказів повідомлення первісного кредитора та позивача про наявність таких обставин.

Надана відповідачем копія військового квитка /а.с.192-196/ не містить відомостей про призов на службу у період видачі та дії кредитного договору, натомість останній запис у військовому квитку містить інформацію про те, що 23 жовтня 2024року ОСОБА_1 бувпризваний до лав ЗСУ, тобто вже після укладення спірного кредитного договору та звернення позивача до суду з позовом.

Крім того, з Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна»/а.с.61-70/ визначено до вимог, яким має відповідати споживач під час кожного звернення до Товариства з метою одержання кредиту: на момент подачі заявки не бути призваним за мобілізацією, не проходити військову службу в якості військовослужбовця, резервіста, військовозобов`язаного чи співробітника СБУ та МВС України під час особливого періоду (пункт 5.1.4).

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Між тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»заборгованість по процентам за користування кредитомв розмірі 75 508,56грн, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування.

Відповідно до карти обліку договору № 6976914 від 18 серпня 2023року, складеної ТОВ «Авентус Україна», станом на 26 травня 2024року заборгованість позичальника становить 70 658,56грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25 000,00грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 45 658,56грн. Проценти нараховані за період з 18 серпня 2023року по 18 листопада 2023року в розмірі 45 658,56грн (з 18 серпня 2023 року по 19 серпня 2023року по 441,78грн; за 20 серпня 2023року по 497,50грн щоденно), тобто за 2 дні та за 90 днів /а.с.84-91/.

Відповідно до укладеного договору факторингу та реєстру боржників до нього до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 70 658,56грн, з яких: сума кредиту - 25 000,00грн; сума процентів за користування кредитом - 45 658,56грн /а.с.11/.

Також позивачем нараховані проценти за 60 календарних днів з 27 травня 2024року по 25 липня 2024року в межах строку дії договору з розрахунку: 25 000,00грн * 1,99 % = 497,5грн * 60 календарних днів, що дорівнює 29 850,00грн.

Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права, бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Бізнес Позика»,які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

Тож, суд апеляційної інстанції враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 75 508,56грнне є співмірною сумі кредиту у 25 000,00грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором про надання споживчого кредиту № 6976914 від 18 серпня 2023року заборгованості по процентам за користування кредитом необхідно змінити з 75 508,56грн до 25 000,00грн; та в частині розміру загальної суми, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором про надання споживчого кредиту № 6976914 від 18 серпня 2023року необхідно змінити з 100 508,56грн до 50 000,00грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України)

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 19 листопада 2015 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_5 , відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій /а.с.114/.

Таким чином, оскільки на підставі Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, то понесені ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422,40грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судового збору в розмірі 2 422,40грн необхідно скасувати.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за договором про надання споживчого кредиту № 6976914 від 18 серпня 2023року заборгованості по процентам за користування кредитом - змінити з 75 508,56грндо 25 000,00грн; та в частині розміру загальної суми, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»за договором про надання споживчого кредиту № 6976914 від 18 серпня 2023року- змінити з 100 508,56грндо 50 000,00грн.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судового збору в розмірі 2 422,40грн - скасувати.

В решті рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025року.

Судді: