КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/9122/24 Головуючий у 1 інстанції: Журавський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Пудкалюк Каріни Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року, ухвалене в м. Бориспіль у складі судді Журавського В.В., дата складання повного рішення: 19 березня 2025 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного авіаційного підприємства «Україна» (далі - ДАП «Україна») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Зазначила, що працювала в ДАП «Україна» на посаді інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного обслуговування центру організації та контролю польотів. Наказом генерального директора ДАП «Україна» №283/о від 26 липня 2024 року вона була звільнена у зв`язку з прогулом без поважних причин, відсутністю на роботі з 9.00 по 10.30 та з 18.10 по 21.20, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, оскільки, з урахуванням перерви для відпочинку та харчування, 10 липня 2024 року вона не була відсутня на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин та належним чином виконувала свою роботу. Позивачка просила визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДАП «Україна» №283/о від 26 липня 2024 року про звільнення з роботи з 26 липня 2024 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України; поновити її на посаді інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного обслуговування центру організації та контролю польотів; стягнути з ДАП «Україна» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2024 року та по день ухвалення рішення суду, а також стягнути з ДАП «Україна» завдану моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Вважає помилковим висновок суду, що період відсутності ОСОБА_1 на роботі не відповідає встановленій в ДАП «Україна» тривалості перерви для відпочинку та харчування під час денного чергування, а саме тривалістю 1 години в проміжок з 12.00 до 14.00 години, а встановлення часу початку та тривалості перерви для відпочинку та харчування повинна була узгоджуватись з начальником зміни центру організації та контролю польотів. Відповідно до посадової інструкції інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування центру організації та контролю польотів визначено, що під час денного чергування надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю 2 години в проміжок часу з 12.00 до 14.00. В разі неможливості надання перерви у встановлений час у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, пов`язаних з організацією та забезпеченням авіарейсів, перерва переноситься на інший час за рішенням начальника зміни центру. Враховуючи перерву для відпочинку та харчування, ОСОБА_1 не була відсутня на роботі 10 липня 2024 року більше трьох годин протягом робочого дня та належним чином виконувала свою роботу. Суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з поважних причин, що підтверджується довідкою від 10 липня 2024 року про проходження медичного огляду в цей день у лікаря-стоматолога. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 відвідала стоматолога з донькою з приводу лікування зубів. На думку апелянта суд безпідставно відхилив посилання на вказану довідку, обґрунтовуючи свої висновки тим, що під час надання пояснень причин відсутності на роботі позивачка не повідомляла про візит до лікаря-стоматолога з малолітньою дочкою та про необхідність лікування дитини. Вважає доведеним незаконність звільнення ОСОБА_1 . Просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Представник ДАП «Україна» подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ДАП «Україна» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 працювала в ДАП «Україна» на посаді інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного обслуговування центру організації та контролю польотів.

Наказом генерального директора ДАП «Україна» №283/о від 26 липня 2024 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи у зв`язку з прогулом (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.9 т. 1).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДАП «Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтями 139, 147 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України).

В п.24 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів`Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою законом прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я (постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №235/5659/20, від 11 березня 2020 року у справі №459/2618/17, від 27 серпня 2020 року у справі №161/14225/19, від 19 вересня 2023 року у справі №760/22937/20).

Обґрунтовуючи свою позицію щодо безпідставності звільнення за прогул, ОСОБА_1 зазначала, що відповідно до посадової інструкції інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування центру організації та контролю польотів під час денного чергування їй надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю 2 години в проміжок часу з 12.00 до 14.00. З урахуванням відведеного часу на перерву для відпочинку та харчування, вона була відсутня на робочому місці 10 липня 2024 року менше трьох годин.

Відповідно до п.1.6 посадової інструкції інженера з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування центру організації та контролю польотів від 20 червня 2024 року №112, затвердженої генеральним директором ДАП «України», інженер з ПІО 1-ї категорії є працівником з ненормованим робочим днем з режимом роботи відповідно до Положення про робочий час працівників ДАП «Україна».

Відповідно до пп.25.1 п.25 Додатку 14 до Колективного договору від 31 жовтня 2023 року №1, укладеного на 2023-2026 роки між роботодавцем, в особі генерального директора, та трудовим колективом ДАП «Україна», цілодобовий графік роботи встановлений, зокрема для інженера з передпольотного обслуговування 1-ї категорії, а саме: кількість змін - 4, початок роботи - 8.00 год., перерва для відпочинку та харчування - 2 години, тривалість зміни - 22 години, тривалість міжзмінного відпочинку - 24 години, тривалість щотижневого відпочинку - 72 години.

Пунктом 5 Робочої інструкції провідного інженера з передпольотного інформаційного обслуговування та інженера з перед польотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування 1-ї категорії групи з передпольотного інформаційного обслуговування ЦОКП, затвердженої генеральним директором ДАП «Україна» 01 квітня 2024 року, визначено, що під час денного чергування перерва для відпочинку та харчування складає 1 годину та надається в проміжок часу з 12.00 до 14.00 години з обов`язковим узгодженням з начальником зміни ЦОКП. В разі неможливості надання перерви у встановлений час у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, пов`язаних з організацією та забезпеченням авіарейсів, за рішенням начальника зміни ЦОКП, перерва переноситься на інший час протягом робочого часу.

Як вбачається зі змісту службової записки начальника ЦОКП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 9.00 до 10.30. год. 10 липня 2024 року, тобто протягом 1 год. 30 хв.

Інспектори відділу охорони ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 надали письмові пояснення керівнику ДАП «Україна», що позивачка ОСОБА_1 залишила територію підприємства о 18 год. 10 хв. та повернулася приблизно о 21 год. 20 хв.(а.с.49, 52-55 т. 1).

Відсутність ОСОБА_1 на роботі 10 липня 2024 року з 9.00 год. до 10.30 год. (1 год. 30 хв.) та з 18.10 год. до 21.20 год. (3 год. 10 хв.) поза межами території підприємства, де вона відповідно до графіку роботи мала виконувати свої посадові обов`язки, зафіксована працівниками ДАП «Україна» у складеному акті від 15 липня 2024 року (а.с.56 т. 1).

Отже, період відсутності ОСОБА_1 на роботі не відповідає встановленій в ДАП «Україні» тривалості перерви для відпочину та харчування під час денного чергування тривалістю 1 година в проміжок з 12.00 до 14.00 години.

У рішенні суд зазначив, що встановлення часу початку та тривалості перерви для відпочинку та харчування ОСОБА_1 повинна узгоджуватись з начальником зміни центру організації та контролю польотів. У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 узгоджувала час своєї перерви для відпочинку та харчування. Також згідно вказаної інструкції час перерви повинен складати 1 годину, натомість ОСОБА_1 була відсутньою на робочому місці 10 липня 2024 року з 9.00 год. до 10.30 год. (1 год. 30 хв.) та з 18.10 год. до 21.20 год. (3 год. 10 хв.).

На підтвердження поважності причин відсутності на роботі 10 липня 2024 року ОСОБА_1 надала суду довідку ФОП ОСОБА_6 про проходження медичного огляду лікаря-стоматолога від 10 липня 2024 року. У довідці зазначено, що 10 липня 2024 року ОСОБА_1 відвідала стоматолога з донькою ОСОБА_7 з приводу лікування 54-го зуба (а.с. 198 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, під час надання пояснень причин відсутності на роботі ОСОБА_1 не повідомляла про візит до лікаря-стоматолога з малолітньою дочкою та про необхідність лікування дитини.

Зі змісту довідки ФОП ОСОБА_6 неможливо встановити час відвідування ОСОБА_1 лікаря-стоматолога та тривалість проведення медичного огляду, що позбавляє можливості об`єктивно співставити час відсутності позивачки на роботі з часом відвідування лікаря.

ОСОБА_1 не доведено порушення вимог КЗпП України під час її звільнення з роботи у зв`язку з прогулом (відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та надав належну дослідженим доказам. Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Пудкалюк Каріни Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.