Справа № 372/5709/24
Провадження № 2-343/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судового засідання Куник О.В., позивача ОСОБА_1 представниці позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Обухівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , в якому просив виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за №0415011/00/АU/2023/780615, виданого Куявсько Поморським воєводством Управлінням цивільного стану м. Хелмжа, відомості про те, що батьком дитини ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та внести зміни до актового запису №0415011/00/АU/2023/780615 від 18 квітня 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08.12.2022 року за позовом ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачка перебуваючи закордоном народила дитину, батьком якої записано відповідача. Однак,позивач не визнає себе батьком дитини, оскільки, як стверджувала сама відповідачка у позовній заяві про розірвання шлюбу, сторони разом не проживають на момент подання позову, не ведуть спільного господарства, позов про розірвання шлюбу подано за 10 місяців до народження дитини. Крім того, відповідачка виїхала закордон у березні 2022 року та більше на територію України не поверталась. Позивач, у свою чергу, не перетинав кордон України у період з березня 2022 по теперішній час. У в`язку із чим, він не може бути батьком дитини.

24.10.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято вказану позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

02.12.2024 року ухвалою суду витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , починаючи з 01 березня 2022 року по день надання відповіді.

21.05.2025 року ухвалою суду витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство України, РНОКПП - НОМЕР_1 , починаючи з 01 березня 2022 року по день надання відповіді.

26.03.2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_4 про визнання позову, в якій остання зазначила, що вона дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем. У зв`язку із повномасштабним військовим вторгненням росії на територію України, вона була вимушена виїхати закордон на початку березня 2022. З цього часу, шлюбних відносин із позивачем вона не підтримувала, а в червні 2022 року звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_7 , батьком якої є інша особа. Та зазначила, що підтверджує, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Просила розглядати справу без її участі.

27.03.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтвердив, зазначив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У березні 2022 року вона виїхала закордон, у червні 2022 року подала на розлучення. З березня 2022 року стосунки не підтримували, спільне господарство не вели. Відповідачка з моменту виїзду за кордон в Україну не поверталась, він теж не перетинав кордон України, тому не може бути батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка у своїй заяві просила розглядати справу без її участі.

Представниця третьої особи в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

Судом в якості свідка допитана ОСОБА_8 , донька позивача і відповідачки, яка вказала, що 15.03.2022 виїхала із матір`ю - відповідачкою по справі та молодшим братом через пропускний пункт Угринів на територію Польщі в зв`язку із військово агресією рф. Там вони зупинилися у хрещеного батька її брата, який проживав у Польщі. 30.04.2022 року вона повернулася в Україну до батька- позивача по справі, із яким безперервно проживає дотепер. В травні 2022 року вона від відповідачки дізналася, що між нею та хрещеним на ім`я ОСОБА_9 виникли близькі стосунки, через образу за батька з того чого вона припинила спілкування із нею. В грудні 2022 року вона дізналася, що матір вагітна. На тверде переконання свідка позивач не може бути батьком цієї дитини, так як з 15.03.2022 і по тепер вони із відповідачкою не бачилися, позивач не виїздив з території України, а відповідачка з того часу не поверталася на територію України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 21 січня 2011 року укладено шлюб між сторонами, який 08 грудня 2022 року рішенням Обухівського районного суду Київської області розірвано.

Після розірвання шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідач, перебуваючи в Республіці Польща народила дитину - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження дитини, перекладеного українською мовою, батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записані: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_12 .

Позивач не визнає себе батьком дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з огляду на той факт, що 30 червня 2022 року, звертаючись з позовом до суду про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 , зазначала, що на момент подачі позовної заяви сторони не проживають разом, не введуть спільного господарства, подружні стосунки не підтримують, шлюб носить формальний характер.

Позов про розірвання шлюбу подано за 10 місяців до народження дитини та з посиланням саме відповідачки, що шлюбні відносини припинені та сторони не проживають разом.

ОСОБА_4 виїхала за кордон в березні 2022 року та більше на територію України не поверталася.

В свою чергу ОСОБА_1 в період з березня 2022 року по сьогоднішній день не перетинав кодон України, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Державної прикордонної служби України

Таким чином, позивач стверджує, що вказані обставини підтверджують той факт, що сторони з березня 2022 року не могли бачитися та ОСОБА_1 не може бути батьком дитини, в свідоцтві про народження якої записаний батьком.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Однак, судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза у даній справі судом не призначалась та не проводилась через перебування відповідачки разом із дитиною за кордоном і не бажанням останньої відвідати відповідну установу для проведення ДНК-тесту.

Як вбачається із відміток у паспорті громадянина України для виїзду закордон ОСОБА_13 , остання перетнула кордон Україна на виїзд та більше на територію України не поверталась.

З моменту виїзду відповідачки ОСОБА_4 у березня 2022 року за кордон та народження дитини ОСОБА_5 у квітні 2023 році пройшло більше 12 місяців, що дає беззаперечні підстави вважати, що ОСОБА_1 не може бути батьком цієї дитини.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач не заперечувала на виключення запису про Позивача, як батька з актового запису про народження дитини.

Суд розуміє, що позивач позбавлений можливості отримати від відповідачки висновок ДНК - експертизи в силу об`єктивних обставин, які, можливо, ніколи не зміняться. Отже, якби суд висловив принциповість щодо виключної та незамінної ролі доказу у вигляді висновку експертизи на батьківство, це позбавило б позивача захистити свої права на невизначений час.

Враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що сукупність інших доказів разом із висловленим письмовим визнанням відповідачки батьківства іншого чоловіка, дає підстави для задоволення позову.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та Інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

Відповідно до п.2Л6.4.Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства). в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до п.2.18 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у п.2.28 цього розділу.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись ст. 136 СК України, ст. 4, 10, 19, 76-80, 95, 109, 141, 259 ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Обухівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини - задовольнити.

Виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за №0415011/00/АU/2023/780615, виданого Куявсько Поморським воєводством Управлінням цивільного стану м. Хелмжа, відомості про те, що батьком дитини ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та внести зміни до актового запису №0415011/00/АU/2023/780615 від 18 квітня 2024 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька