КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/21290/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6468/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Лужецької О.Р., по справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року директор ТОВ «Дебт Форс» Костюченко М.І. звернулась до суду із скаргою про скасування постанови державного виконавця, в якій просила: визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кришень М.А. під час винесення постанови ВП № НОМЕР_1 від 04.10.2024 про повернення виконавчого документу стягувачу;

скасувати постанову ВП № НОМЕР_1 від 04.10.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу;

зобов`язати старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кришень М.А. винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1.ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та у гривні, як зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі (а.с. 1-4).

На обґрунтування скарги зазначала, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2013 року по справі № 753/9188/13 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» (ухвалою суду замінено стягувача на ТОВ «Дебт Форс») 20 097,72 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 160 641,07 грн. заборгованості за кредитним договором № CL-008/390/2006 від 25.05.2006 року, 355 625,76 грн. пені, 3 441 грн. судового збору, а всього 519 707,83 грн.

04.10.2024 року старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кришень М.А. винесено постанову № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 519 707,83 грн., сума стягнутого виконавчого збору 0 грн.

Вважала, що державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі (а.с. 1-4).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року у задоволенні скарги ТОВ «Дебт Форс» за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови державного виконавця відмовлено (а.с. 26-30).

Не погоджуючись із ухвалою районного суду, 02 січня 2025 року директор ТОВ «Дебт Форс» Костюченко М.І. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу (а.с. 34-37).

Посилалась на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2013 року по справі № 753/9188/13 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» (ухвалою суду замінено стягувача на ТОВ «Дебт Форс») 20 097,72 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 160 641,07 грн. заборгованості за кредитним договором № CL-008/390/2006 від 25.05.2006 року, 355 625,76 грн. пені, 3 441 грн. судового збору, а всього 519 707,83 грн.

04.10.2024 року старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кришень М.А. винесено постанову № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 519 707,83 грн., сума стягнутого виконавчого збору 0 грн.

Вважала, що державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі (а.с. 34-37).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 січня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді Мазурик О.Ф., судді, які входять до складу колегії: Немировська О.В., Желепа О.В. (а.с. 46).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року - залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду (а.с. 47).

Згідно з протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 29 січня 2025 року, здійснено заміну судді Немировської О.В. на суддю Стрижеуса А.М. (а.с. 55).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року клопотання ТОВ «Дебт Форс» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року - задоволено. Поновлено ТОВ «Дебт Форс» пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Дебт Форс» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року. Витребувано з Дарницького районного суду м. Києва матеріали цивільної справи №753/21290/24 (а.с. 56-57).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року закінчено проведення підготовчих дій, пов`язаних із призначенням справи до апеляційного розгляду. Справу за скаргою ТОВ «Дебт Форс» на дії та рішення старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кришеня М.А., боржник - ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ТОВ «Дебт Форс» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року призначити до апеляційного розгляду в приміщенні Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 2а, зал №1107, 11 поверх) у відкритому судовому засіданні на 03 червня 2025 року о 09 год. 40 хв. (а.с. 64).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 608/06.1-01/25 від 18 квітня 2025 у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Мазурик О.Ф. у розгляді судової справи № 753/21290/24 (22-ц/824/6468/2025) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (а.с. 72).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Саліхов В.В., Євграфова Є.П. (а.с. 73).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ТОВ «Дебт Форс» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року по справі за скаргою ТОВ «Дебт Форс» за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови державного виконавця. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційного суду (а.с. 74).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. ТОВ «Дебт Форс» та Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розгляд справи апеляційним судом 05 червня 2025 року були сповіщені 30 квітня 2025 року повідомленнями, кожен окремо, до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Повідомлення заінтересованої особи ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця знаходження від вказаної особи до суду не надходили (а.с. 75-79).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року у справі № 753/9188/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» 20 097,72 доларів США, що еквівалентно на курсом НБУ 160 641 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №CL-008/390/2006 від 25.05.2006 року, 355 625 грн. 76 коп. пені, 3 441 грн. судового збору, а всього 519 707 грн. 83 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 753/9188/13 виданого Дарницьким районним судом м. Києва з ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-б, ).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2024 року замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступником - ТОВ «Дебт Форс» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, літ. А, оф. 602) у виконавчих провадження з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року у справі № 753/9188/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-008/390/2006 від 25 травня 2006 року.

28 червня 2024 року на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва видано дублікат виконавчого листа № 753/9188/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» 20 097,72 доларів США, що еквівалентно на курсом НБУ 160 641 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №CL-008/390/2006 від 25.05.2006 року, 355 625 грн. 76 коп. пені, 3441 грн. судового збору, а всього 519 707 грн. 83 коп. (а.с. 8,12).

04.10.2024 старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кришень М.А. у ВП № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 6-7).

Зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2024 вбачається, що 12.04.2024 до Відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа. Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 519 707,83 грн., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди виконавця 0 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ТОВ «Дебт Форс» суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не доведено, чим порушено його права як сторони виконавчого провадження оскаржуваною постановою державного виконавця від 04.10.2024 року, в той час, як стягувач звернувся із заявою про повернення виконавчого документа стягувану, а з заявою про виправлення допущеної у процесуальному документі, винесеної у виконавчому провадженні помилки до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець не звертався.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц сформовано правові висновки, згідно яких, «особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV. Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, Шевченківський районний суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням».

В постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 686/5863/13-ц (провадження № 61-21099св21), від 06 липня 2022 року у справі № 0538/5438/2012 (провадження № 61-20248св21), від 28 вересня 2022 року у справі № 2-306/11 (провадження № 61-6118св22), від 29 червня 2023 року в справі № 641/6959/20 (провадження № 61-16253св21), від 22 листопада 2023 року в справі № 2-710/11 (провадження № 61-10591св22).

Згідно п. 1 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

12 квітня 2024 року ТОВ «Дебт Форс» звернувся до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Вказуючи залишок нестягненої заборгованості у національній валюті України - гривні, у постанові про повернення стягувачу виконавчого документа від 04.10.2024 року, старший державний виконавець Кришень М.А. не врахував валюту зобов`язання, вказану в резолютивній частині рішення та у виконавчому листі № 753/9188/13, згідно якого підлягало стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно 20 097,72 доларів США, що еквівалентно на курсом НБУ 160 641 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №CL-008/390/2006 від 25.05.2006 року, 355 625 грн. 76 коп. пені, 3441 грн. судового збору, а всього 519 707 грн. 83 коп., тобто, сума частково зазначена у доларах США і частково в українській гривні.

Таким чином, приймаючи постанову від 04 жовтня 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець допустив порушення п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Державний виконавець при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої суми у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі.

Відтак, суд дійшов висновку, що дії старшого державного виконавця Кришень М.А. під час винесення оскаржуваної постанови від 04.10.2024 не відповідають зазначеним вимогам закону, а тому є неправомірними, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, із прийняттям нового судового рішення про задоволення скарги.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року - скасувати, постановити нове судове рішення.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови державного виконавця - задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кришень Максима Андрійовича під час винесення постанови ВП № НОМЕР_1 від 04.10.2024 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Скасувати постанову ВП № НОМЕР_1 від 04.10.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу;

Зобов`язати старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кришень Максима Андрійовича винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1.ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та у гривні, як зазначено у виконавчому документі та зробити відмітку на виконавчому документі.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 05 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов