Справа № 456/6091/24
Провадження по справі № 2/305/219/25
РІШЕННЯ
05.06.2025. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
за участю секретаря судового засідання Вербещука В.А.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представником якого є ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
ВСТАНОВИВ:
17.12.2024, до Рахівського районного суду Закарпатської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , представником якого є ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги мотивує тим, що 19 лютого 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області, Крец М.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №1839. Позивач стверджує, що за умовами Договору позивачем було надано відповідачу у власність грошові кошти у сумі 140000 (сто сорок тисяч) гривень, які відповідач зобов`язався повернути у повній сумі до 01 квітня 2024 року. У п.2 Договору вказано, що грошові кошти, які є предметом цього Договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього Договору. Крім того, вони у присутності нотаріуса підтвердили, що попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, уклали даний Договір. Відтак, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши 19 лютого 2024 року відповідачу у позику 140000 (сто сорок тисяч) гривень, що підтверджується наданою відповідачем розпискою (оригінал знаходиться у позивача). Відповідно до п.5 Договору та умов Розписки, відповідач зобов`язався повернути позивачу позику до 01 квітня 2024 року. У вищевказаний строк відповідач, порушивши договірні зобов`язання, позику не повернув. Таким чином, в результаті порушення відповідачем строку повернення позики, останній заборгував позивачу 140000 (сто сорок тисяч) гривень 00 копійок. Намагаючись вирішити питання про повернення відповідачем заборгованості, позивач неодноразово звертався до відповідача, ОСОБА_3 , з вимогою виконати взяті на себе договірні зобов`язання та негайно сплатити наявну заборгованість. Позивач зазначає, що відповідач не заперечував проти наявності у нього заборгованості за Договором позики, але станом на дату подання позовної заяви відповідач жодних активних дій з метою виконання зобов`язань за Договором не здійснив сплату заборгованості. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики в розмірі 140000 (сто сорок тисяч) гривень та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2024 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, передано на розгляд до Рахівського районного суду Закарпатської області, для розгляду за підсудністю.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 17.12.2024, прийнято до свого провадження цивільну справу за №456/6091/24, провадження по справі №2/305/971/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду на 13 годину 30 хвилин, 20 січня 2025 року. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
Справа неодноразово відкладалася, через неявку учасників справи.
11.04.2025, відповідач, ОСОБА_3 , надіслав до суду через систему "Електронний суд", клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи на 60 (шістдесять) календарних днів, у зв`язку з можливістю досудового врегулювання спору між сторонами. Стверджував, що відтермінування дозволить їм досягти порозуміння та уникнути зайвого судового розгляду, що відповідає принципу ефективного судочинства.
15.04.2025, представник позивача, адвокат Либовка А.В., надіслала до суду через систему "Електронний суд", клопотання про відкладення у зв`язку з досягненням між сторонами попередніх домовленостей щодо мирового врегулювання спору, а також з метою оформлення та підписання мирової угоди.
21.05.2025, представник позивача, адвокат Либовка А.В., надіслала до суду через систему "Електронний суд" заяву про розгляд справи без участі. Крім цього, зазначає, що між сторонами не було укладено мирову угоду, у зв`язку з чим позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять ухвалити рішення, яким позовну заяву задовольнити.
В судове засідання відповідач, ОСОБА_3 , жодного разу не з`явився, про дати, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надавав.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, приходить до наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Судом встановлено, що 19 лютого 2024 року, між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 позику в сумі 140000 (сто сорок тисяч) гривень, які останній зобов`язувався повернути у повній сумі до 01 квітня 2024 року, що стверджується розпискою відповідача.
У п.2 Договору вказано, що грошові кошти, які є предметом цього Договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього Договору.
В постанові №369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Факт отримання ОСОБА_3 вказаних грошових коштів підтверджується відповідною розпискою від 19 лютого 2024 року. Факт підписання розписки саме відповідачем по справі не оспорюється ним.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Відповідно до п.5 Договору та умов розписки, відповідач зобов`язався повернути позивачу позику до 01 квітня 2024 року. У вищевказаний строк відповідач, порушивши договірні зобов`язання, позику не повернув.
Відповідно до ч.ч.1, 2ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі №544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положеньстатті 545 ЦК Україниі вказано, що устатті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Таким чином, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положення мистатті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
При цьому, суд зауважує, що принцип змагальності сторін полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.
Тобто, суд, вирішуючи спір про повернення боргу по суті, обов`язково повинен пересвідчитися в існування відповідного оригіналу договору позики та оглянути цей оригінал в судовому засіданні.
Досліджені в судовому оригінал Договору позики від 19 лютого 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області, Крец М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №1839 та оригінал розписки, підтверджують укладення між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, договір позики, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення до вказаної дати.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав борг у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 140000 (сто сорок тисяч) гривень.
Отже, позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору позики.
У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти позивачу.
Згідно ст.525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Оскільки, відповідач, ОСОБА_3 , відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд, враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищеневедене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.
Водночас, відповідно до ч.5 ст.265 ЦК України, у резолютивній частині рішення судом зазначається, розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , при зверненні в суд з позовом сплатив судовий збір у розмірі 1140,16 гривень, що стверджується квитанцією від 14.11.2024.
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач поніс, будь-які інші витрати пов`язані з розглядом справи.
Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1140,16 гривень.
Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 82, 89, 141, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , заборгованість за Договором позики від 19.02.2024, який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області, Крец М.Ю. та зареєстровано у реєстрі за №1839, в сумі 140000 (сто сорок тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , витрати по сплаті судового збору у сумі 1140,16 (одна тисяча сто сорок) гривень 16 копійок.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 .
Представник позивача, адвокат, Либовка Анна Володимирівна, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуюча: М.О. Марусяк