Справа № 333/1579/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Дондик О.Ю.,

розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

20.02.2025 року позивач звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просить стягнути суму витрат у порядку регресу, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 10916,46 грн., а також судові витрати у виді судового збору в сумі 3028 грн. та 8 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.03.2024 року о 07 год. 25 хв. у м. Запоріжжя, вул. Новокузнецькій, буд. 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «KIA RIO», номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконалася у безпеці та скоїла зіткнення з транспортним засобом «HYUNDAI І 30», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих немає, чим порушила п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Окрім того, 27.03.2024 року о 07 год. 25 хв. у м. Запоріжжя, вул. Новокузнецькій, буд. 1. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «KIA RIO», номерний знак НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП з невідомих причин залишила місце події, чим порушила п. 2.10а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/3467/24 ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП. Між Страхувальником - ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу Kia Rio, д.н.з НОМЕР_1 , підтвердженням чому є поліс №ЕР-215345187 від 25.06.2023 (строк дії полісу з 25.06.2023 по 24.06.2024). Власник транспортного засобу марки HYUNDAI I30, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 звернулась до страховика ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» з заявою про страхове відшкодування. Згідно з страховим актом №1330/01/50/1 від 30.08.2024 потерпіла ОСОБА_3 отримала від ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» страхове відшкодування у сумі 10916,46 грн. Оскільки, ОСОБА_1 самовільно залишила місце ДТП у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виникло право на відшкодування шкоди в порядку регресу. Отже, відповідач добровільно шкоду відшкодовувати відмовляється, позивач на підставі ст. 1191 ЦК України, звернувся до суду для захисту своїх прав та просив стягнути 10916,46 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2025 року відкрито провадження по справі, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

ІІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

У судове засідання представник позивача не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи без її участі, додатково заявила клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 27.03.2024 року о 07 год. 25 хв. у м. Запоріжжя, вул. Новокузнецькій, буд. 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «KIA RIO», номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконалася у безпеці та скоїла зіткнення з транспортним засобом «HYUNDAI І 30», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих немає, чим порушила п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Окрім того, 27.03.2024 року о 07 год. 25 хв. у м. Запоріжжя, вул. Новокузнецькій, буд. 1. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «KIA RIO», номерний знак НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП з невідомих причин залишила місце події, чим порушила п. 2.10а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/3467/24 водія ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що на момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215345187 від 25.06.2023 року, укладений з ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», згідно якого страхова компанія прийняла на себе ризики щодо автомобілю потерпілого.

14.06.2024 року власник транспортного засобу марки HYUNDAI I30, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 звернулась до страховика ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» з заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до страхового акту №1330/01/50/1 від 30.08.2024 року розмір страхового відшкодування становить 10916,46 грн.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_3 в сумі 10916,46 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 17077 від 30.08.2024 року.

V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься в ст.108 Закону України «Про страхування».

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту 38.1.1 "в" пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин),страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до п."в" ч. 1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ( в чинній редакції), страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Оскільки, ОСОБА_1 при зміні напрямку руху не переконалася у безпеці та скоїла зіткнення з автомобілем потерпілого, після чого свідомо самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, керуючи транспортним засобом забезпеченим Полісом № ЕР-215345187 від 25.06.2023, укладений з ПрАТ «СК «ЕТАЛОН». Таким чином у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виникає право на відшкодування шкоди в порядку perpecy.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача завданих збитків у розмірі 10916,46 грн., а тому стягує з відповідача на користь позивача вказану суму.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що між ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» та адвокатом Чугуєнко Д.В. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 28.06.2023 року, відповідно до п.п 1.1. якого предметом договору є надання юридичних послуг клієнту.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди N?1 передбачено, що у разі звернення Об?єднання до суду інтересах Клієнта у справах, пов?язаних із регресним стягненням заборгованості та суброгацією, що є предметом Договору про надання професійної правничої допомоги від 28 червня 2023 року (далі - Основний договір), Об?єднання має право заявляти вимоги про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3 Додаткової угоди N?1 передбачено, що сума витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є диференційованою та залежить від суми позову та складає фіксований гонорар: а) до 10 000,00 грн суми позову - 6 000,00 грн; б) від 10 000,00 до 19 999,00 грн суми позову - 8 000,00 грн; в) від 20 000,00 до 39 999,00 грн суми позову - 10 000,00 грн; г) від 40 000,00 до 69 999,00 грн суми позову - 15 000,00 грн; д) 70 000,00 грн та більше суми позову - 20 000,00 грн.

Пунктом 4 Додаткової угоди N?1 передбачено, що зазначений в пункті 3 цієї додаткової угоди фіксований гонорар включає в себе виконання будь-якої роботи, необхідної для досягнення очікуваного результату, зокрема:

- складення та подання позову про стягнення суми регресної заборгованості;

- участі у судових засіданнях, в тому числі у режимі відеоконференції (у разі, якщо справа слухається з викликом учасників);

- подання клопотань, заяв, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, пояснень тощо до компетентного суду першої інстанції, який розглядатиме справу.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від» 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару Адвоката встановлений сторонами Договору у фіксованому розмірі та він не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом, а отже є визначеним (постанова ВС від 28.12.2020 р., справа №640/18402/19, р.№93859342). Фіксований розмір гонорару Адвоката також враховує підготовку до засідання, час на прибуття до суду та очікування засідання, що є невідворотним, не залежить від волі чи бажання Адвоката, на що також витрачається робочий час Адвоката, коли він не може займатися іншою оплачуваною роботою (п.38 постанови ВС від 26.10.2022р., справа №910/4277/21, р.№107100592). Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. На вказаному наголошено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у справі №280/5176/20 (п.94 постанови від 02.12.2021 року, р.№101608848). Згідно висновку КЦС ВС від 15.06.2021 року у справі №159/5837/19 (пр.№61-10459св20, р.№97700586) визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Факт надання правової допомоги Клієнту підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт та квитанцією про сплату за послуги.

В той же час, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, приймаючи до уваги заяву відповідача про зменшення витрат на правову допомогу та пропорційність до розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 4 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1514,00 грн., з урахуванням повернутих з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 993, 1166, 1191, 1194 ЦК України, суд -.

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» суму витрат у порядку регресу, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 10916 /десять тисяч дев`ятсот шістнадцять/ гривень 46 копійок, а також судовий збір в розмірі 1514 /одна тисяча п`ятсот чотирнадцять / гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000/ чотири тисячі/ гривень 00 копійок.

Повернути позивачу Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ЕТАЛОН», з державного бюджету судовий збір, сплачений ним при подачі позовної заяви в сумі 1514 /одна тисяча п`ятсот чотирнадцять/ гривень 00 копійок, за платіжною інструкцією № 17883 від 11.02.2025 р.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги в Комунарський районний суд міста Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гарматна, будинок 8, приміщення 6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова