Справа № 277/215/25
У Х В А Л А

"05" червня 2025 р. селище Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Т.Г. Корсун, за участю секретаря судового засідання М.М. Сороки, представника позивача не з`явився, позивача не з`явився, відповідача не з`явилася, представника відповідача Н.В. Кобриної, представника Звягельського відділу ДВС у Звягельскому районі Житомирської області не з`явився, розглянувши питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Звягельського відділу ДВС у Звягельскому районі Житомирської області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

До Ємільчинського районного суду Житомирської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах ВП №76448337 (станом на грудень 2024 року 41706,50 грн).

22 травня 2025 року провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник відповідача адвокат Н.В. Кобрина у судовому засіданні зазначила, що під час розгляду справи відповідач подавала до суду заяву про орієнтовний розмір витрат на адвоката, наразі ОСОБА_2 наполягає на стягненні витрат на професійну правову допомогу з відповідача в розмірі 2000 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд даного питання без їх участі. Крім того, позивач подав клопотання, в якому він просить суд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки він відмовився від позову лише тому, що його просили доньки. Позивач вказує, що він є особою з інвалідністю, отримує пенсію в розмірі 9478 грн, це є єдиним джерелом доходу. Він сплачує аліменти, тому не має фінансової можливості сплатити витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч.ч. 3, 5 ст. 142 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Подання заяви про відмову від позову є реалізацією позивачем його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України (Постанова Верховного Суду від 20.10.2020 року в справі №2-2394/2009).

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що саме відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України наполягає на частковій компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на оплату витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

На підтвердження понесених відповідачем витрат до матеріалів справи долучено: Договір про надання правничої допомоги від 23.04.2025 (а.с.94-96), ордер на надання правничої допомоги (а.с.97), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.98), заяву про попередній розрахунок (а.с.106-107), квитанцію про сплату коштів за участь в одному судовому засіданні в розмірі 2000 грн (а.с.108).

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави зробити висновок, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі відмови позивача від позову передбачає, що витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 21 квітня 2021 року в справі № 199/9188/16-ц, від 07 липня 2021 року в справі № 554/4353/17).

Питання розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду також врегульовано частиною 5 статті 142 ЦПК України, згідно якої у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Однак, вказані у частині третій та у частині п`ятій статті 142 ЦПК України підстави відшкодування витрат на користь відповідача є різними за своєю правовою природою.

Частина п`ята статті 142 ЦПК України вказує на можливість відшкодування понесених відповідачем витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача незалежно від підстав закриття провадження (частина перша статті 255 ЦПК України).

Частиною ж третьою статті 142 ЦПК України визначено безумовне право відповідача на відшкодування витрат лише у одному випадку, а саме при відмові позивача від позову. Дане право відповідача є обов`язковим, виникає виключно у єдиному випадку закриття провадження, а саме при відмові позивача від позову.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 755/3436/20, провадження № 61-20476св21.

Отже, оскільки позивач відмовився від позову, то на підставі вимог частини 3 статті 142 ЦПК України витрати відповідача, понесені на правову допомогу, підлягають стягненню з позивача.

Суд критично оцінює посилання позивача на важкий фінансовий стан, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження такого стану. Крім того, в матеріалах справи наявна виписка про банківський переказ від 26.01.2025 від ОСОБА_1 на суму 20000 грн як оплата витрат на правову допомогу адвоката Дармограй-Матвієнко Д.І. у даній справі (а.с.45-47), що суперечить твердженням позивача про матеріальні труднощі.

Суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу, понесені відповідачем, в розмірі 2000 грн відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення не становить надмірний тягар для позивача, що не суперечить принципу розподілу таких витрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 133, 141-142, 258, 260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Н.В. Кобриної про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення її суддею.

Повна ухвала складена 06 червня 2025 року

Суддя: В.А. Гресько