КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/8645/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/9250/24-ц

05 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І.В.. у цивільній справі за позовом Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство розвитку громад та територій України, Кабінет Міністрів України про визнання трудових відносин припиненими,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило визнати трудові відносини між начальником ДТГО «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_1 та ДТГО «Південно-Західна залізниця» припиненими з 13 лютого 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії Контракту № 5-IV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків регулюється особливою формою трудового договору - Контрактом № 5-IV від 13 лютого 2012 року, укладеним між ним та Міністерством інфраструктури України. Укладаючи такий Контракт сторони погодили всі його істотні умови та відповідно, строк дії Контракту -13 лютого 2017 року включно. Погоджуючись з Контрактом у цілому, своїм підписом ОСОБА_1 погодив і дату закінчення його дії та був з нею згоден. Міністерство інфраструктури України не висловлювало своє бажання продовжувати трудові відносини з ОСОБА_1 , а чинне законодавство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії трудового договору. Оскільки відповідач не був поновлений на роботі до закінчення строку дії його контракту - 13 лютого 2017 року, то позивач був позбавлений можливості видати наказ про його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. З огляду на це позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2024 року позовні вимоги ДТГО «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство розвитку громад та територій України, Кабінет Міністрів України про визнання трудових відносин припиненими залишено без задоволення.

Стягнуто з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 12 000, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі виконання позивачем рішення суду про поновлення на роботі, і відповідач був би поновлений до моменту закінчення строку дії вищевказаного Контракту, то відповідні зміни щодо продовження його дії могли були внесені, однак позивач навмисно не виконував рішення суду і не дотримався необхідної процедури передбаченої нормами чинного законодавства України. Зважаючи на те, що позивачем недотримано процедури поновлення відповідача на роботі, трудові відносини за контрактом фактично не припинились, рішення про таке припинення не приймалось, у зв`язку із чим трудовий контракт не міг припинити свою дію, а навпаки продовжився на той самий термін.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 28 лютого 2025 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, в результаті чого дійшов помилкового висновку, який ґрунтується на припущеннях, про те, що в разі виконання позивачем рішення суду про поновлення відповідача на роботі, і останній був би поновлений до моменту закінчення строку дії Контракту № 5-IV від 13 лютого 2012 року, то відповідні зміни щодо продовження його дії могли були внесені, однак позивач навмисно не виконував рішення суду і не дотримався необхідної процедури передбаченої нормами чинного законодавства України.

Судом не враховано, що строк дії укладеного з відповідачем контракту закінчився ще 13.02.2017, а відповідно і трудові відносини сторін припинились 13.02.2017.

Звертає увагу, що умовами контракту (п. 28) визначено, що контракт може бути продовжений або укладений на новий чи інший термін ВИКЛЮЧНО за угодою сторін, автоматична пролонгація контракту не передбачена. Тобто в разі бажання продовжити термін дії контракту сторони контракту мають вчиняти активні дії щодо продовження, в іншому випадку (пасивна поведінка учасників контракту) трудові відносини є припиненими у зв`язку із закінченням строку дії такого контракту (п. 24 контакту). Пункт 11 контракту також не передбачає автоматичну пролонгацію контракту.

Однак, роботодавець не висловлював своє бажання продовжувати трудові відносини з ОСОБА_1 , останній із заявою про поновлення на роботі /продовження/ укладення на новий чи інший термін контракту до роботодавця не звертався, фактично трудові обов`язки відповідач не виконував ще з березня 2015 року, тому трудовий договір між сторонами припинився 13.02.2017 у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Відсутність звернення громадянина ОСОБА_1 до роботодавця з відповідною пропозицією беззаперечно свідчить про відсутність наміру у відповідача працювати на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Чинне законодавство не передбачає як автоматичної пролонгації контракту (враховуючи, що жодних заяв про продовження умов контракту від сторін контракту не було, також відповідач фактично не виконував свої трудові відносини ще з березня 2015 року), так і можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії трудового договору (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 757/4906/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 760/7225/16-ц).

Що стосується витрат на правничу допомогу, то заявник вважає, що вартість наданих послуг є явно завищеною, неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом (представником відповідача) на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, аналогічні аргументам, які представник відповідач зазначає в численних позовних заявах про стягнення середнього заробітку та не виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідях на відзив та поясненнях по таких справах.

З вищенаведеного випливає відсутність з боку адвоката особливих інтелектуальних витрат та часу при складанні процесуальних документів по даній справі. Враховуючи вищезазначене, значних зусиль для складання вказаних процесуальних документів представником відповідача докладено не було. Таким чином, є очевидно, що представник відповідача видає бажане за дійсне, заявлена сума судових витрат є очевидно не співмірною даній справі, є завищеною для представництва інтересів у даній справі. А тому позивач просив суд першої інстанції відмовити відповідачу в задоволенні вимог в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу адвокатом.

10 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клим`юк О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

В судове засідання з`явився представник позивача Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» адвокат Буданова Наталія Миколаївна, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Клим`юк Олена Сергіївна проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Міністерства розвитку громад та територій України Ющенко Руслан Сергійович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Кабінету Міністрів України Борискевич Юлія Вікторівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 13 лютого 2012 року між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 укладено контракт № 5-ІV, відповідно до якого останній призначений на посаду начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця».

У подальшому на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 244-р ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» у зв`язку з невиконанням умов контракту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року у справі № 761/10285/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна Залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв`язку із злиттям ДТГО «ПЗЗ».

Зокрема, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015 року на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 та Додатковими угодами до Контракту, і в цій частині рішення допущено до негайного виконання.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року у частині, що стосується поновлення позивача на займаній посаді рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін.

18 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва на виконання рішення суду в частині негайного виконання рішення про поновлення на посаді відповідача видано виконавчий лист.

04 серпня 2016 року постановою державного виконавця відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі пункту 4 частини першої ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, постанову державного виконавця від 04 серпня 2016 року визнано неправомірною та скасовано (ВП НОМЕР_2).

Встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року у справі №761/10285/15-ц у частині поновлення відповідача на роботі на сьогоднішній день так і не виконано.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок, а не право роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржувати ся і фактично допустити його до виконання своїх попередніх обов`язків.

У трудові правовідносини працівник і роботодавець вступають на підставі трудового договору, під яким розуміється угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до пункту 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203, контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, зокрема однією з підстав припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 (трудовий договір може бути: п. 2 - на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, та п. 3 - таким, що укладається на час виконання певної роботи.), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 28 Контракту № 5-ІV від 13 лютого 2012 року, за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою Сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Пунктом 11 Контракту передбачено, що уповноважений орган управління, зокрема, порушує клопотання перед Кабінетом Міністрів України щодо звільнення Керівника у разі закінчення терміну контракту, достроково за вимогою Керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту.

Жодних клопотань перед Кабінетом Міністрів України щодо звільнення керівника, у зв`язку із закінчення терміну контракту Уповноважений орган управління не заявляв, жодних звернень щодо звільнення відповідача з підстав закінчення терміну контракту роботодавець до Уповноваженого органу управління також не направляв, доказів протилежного позивачем не надано.

Отже, у разі виконання позивачем рішення суду про поновлення на роботі, і відповідач був би поновлений на роботі до моменту закінчення строку дії вказаного Контракту, то відповідні зміни щодо продовження його дії могли бути внесені, однак позивач навмисно не виконував рішення суду і не дотримався необхідної процедури передбаченої нормами чинного законодавства України.

Встановивши, що позивач не дотримався процедури поновлення відповідача на роботі, перед Кабінетом Міністрів України не було порушено клопотання щодо звільнення Керівника у зв`язку з закінченням терміну дії укладеного з ним контракту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що трудові відносини між начальником ДТГО «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_1 та ДТГО «Південно-Західна залізниця» є такими, що припинилися з 13 лютого 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії Контракту № 5-IV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 .

Надавши оцінку доказам щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу, понесеним у суді першої інстанції, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір витрат відповідача на правничу допомогу у сумі 12 000,00 грн відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Клим`юк О.С. просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 14 лютого 2023 року між адвокатом та відповідачем було укладено договір про надання правової (правничої допомоги). В подальшому, 01 квітня 2025 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 15.

Вказує на те, що правова допомога, яка була надана адвокатом оплачена відповідно до умов договору та додаткової угоди до договору.

Зазначає, що ціна однієї роботи адвоката є договірною та на момент укладення додаткової угоди складає 3 000,00 грн.

З огляду на вище викладене просила суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000,00 грн.

Вирішуючи заяву представника відповідач про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу колегія суддів виходить з наступного.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Клим`юк О.С. долучила копію договору про надання правових (правничих послуг) № 14/02/2023 від 14 лютого 2023 року укладений між адвокатом Клим`юк О.С. та ОСОБА_1 .

Відповідно до розділу 4 зазначеного договору сторони погодили, що послуги Адвоката за цим Договором визначаються Сторонами додатковою угодою.

Факт виконання робіт та наданих послуг за цим Договором підтверджується Актом наданих послуг, який підписується Сторонами.

У разі зміни Клієнтом в процесі надання адвокатських/правових/правничих послуг предмету доручення, і якщо такі зміни вимагають від Адвоката додаткового часу, сторони зобов?язуються переглянути умови оплати змінених доручень, враховуючи час, який витрачений Адвокатом на підготовку до справи, при цьому розмір гонорару визначається сторонами у окремому дорученні та може бути змінений тільки за погодженням сторін.

Оплата послуг наданих Адвокатом може оплачуватися на будь-якому етапі виконання даного Договору, на підставі підписаного сторонами Акту наданих послуг.

Сплата судового збору, податків або інших платежів будь-якого виду, що покладаються на Клієнта згідно із законодавством України, є виключним обов?язком Клієнта, за який він несе відповідальність.

01 квітня 2025 року між адвокатом Клим`юк Оленою Сергіївною та ОСОБА_1 було підписано додаткову угоду № 15 до договору про надання правових (правничих) послуг № 14/02/2023 від 14 лютого 2023 року відповідно до умов якої сторони погодили, що адвокат надає наступні послуги: Складання відзиву на апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 21.01.2025 у справі № 760/9250/24-ц за позовом Державного територіально-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_1 про визнання трудових відносин припиненими (дослідити судову практику з питань визнання трудових відносин припиненими, інших аргументів, вчинити усі інші необхідні дії для складання відзиву на апеляційну скаргу).

Складання відповіді на відзив, письмових пояснень, додаткових письмових пояснень, заяв, клопотань та інших процесуальних документів (кількість не визначена).

Представництво інтересів у Київському апеляційному суді (включає участь у судовому засіданні, прибуття на судове засідання та очікування цього засідання) - кількість не визначена.

Також сторони погодили, що ціна однієї години роботи адвоката є договірною та на момент укладення цієї додаткової угоди складає 3 000,00 грн. (п. 5)

04 квітня 2025 року між адвокатом Клим`юк О.С. та ОСОБА_1 було підписано акт № 1 про надання правових (правничих) послуг до договору про надання правових (правничих) послуг від 14 лютого 2023 року № 14/02/2023 від 14 лютого 2023 року (Додаткова угода № 15 від 01 квітня 2025 року).

Відповідно до зазначеного акту адвокатом було надано наступні послуги: складання відзиву на апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 21.01.2025 у справі № 760/9250/24-ц за позовом Державного територіально-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_1 про визнання трудових відносин припиненими (дослідити судову практику з питань визнання трудових відносин припиненими, інших аргументів, вчинити усі інші необхідні дії для складання відзиву на апеляційну скаргу), кількість витраченого часу- 4 год., вартість наданої послуги- 12 000,00 грн.

04 квітня 2025 року відповідач сплатив на користь адвоката грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 14 від 04 квітня 2025 року.

Аналізуючи зазначене в сукупності, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, заперечень представника позивача, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення заяв представника відповідача про відшкодування судових витрат понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції в сумі 6 000,00 грн.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуДержавного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року

Головуючий: Судді: