КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/4061/24
провадження № 22-ц/824/4995/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа: Орган опіки та піклування Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, Виконавчий комітет Української міської ради Обухівського району Київської області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Костроміної Вікторії Анатоліївни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року в складі судді Кравченка М. В.,

встановив:

22.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ті підстави, що проживав з ОСОБА_2 в незареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 .

З 01 квітня 2020 року дитина проживає разом з ним. З цього часу відповідачка не приймає участі у справах сім`ї.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року (справа №395/1083/20), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року, місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено стягнення аліментів з нього на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначені рішенням суду у справі №395/234/15-ц, починаючи з 28.04.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.04.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Відповідачка не повернула безпідставно отримані аліменти в розмірі 25 261 грн 86 коп.

15 жовтня 2023 року відповідачці була направлена письмова пропозиція про добровільне повернення безпідставно отриманих аліментів, які вона не повернула.

24 жовтня 2023 року вони разом з дочкою приїхали до відповідачки забрати планшет, який він подарував дитині, проте остання не відкрила двері. З цього приводу він звернувся до поліції.

Відповідачка матеріальної допомоги дитини не надає, в додаткових витратах на її утримання участі не приймає, не виявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться тим, як вона зростає, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвито дитини, її навчання , підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного медичного догляду та лікування, харчування.

Відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишила її без батьківської уваги та турботи.

Станом на 01 липня 2024 року у відповідачки наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 136 129 грн 27 коп.

Позивач був змушений звернутися до психолога для стабілізації емоційного стану дитини після спілкування дитини з матір`ю в судах. 06 липня 2024 рок у був зроблений висновок про обмеження спілкування дитини з матір`ю.

ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 вересня 2024 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що поведінка відповідачки відносно дитини є умисним, свідомим та систематичним нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

Судом взято до уваги пояснення відповідачки про те, що вона не ухиляється від виконання своїх обов`язків по догляду та вихованню дитини, намагається спілкуватися з нею, налагодити з нею контакт, приїздила в навчальний заклад, в якому навчається дитина, спілкувалася з її класним керівником, намагалась дізнатись про успіхи доньки в навчанні та тренуванні, в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Судом враховано, що мати неодноразово як у позасудовому, так і в судовому порядку вживала заходи щодо реалізації своїх прав як матері та виявляла зацікавленість у житті дитини.

Суд вважав, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав. Вказаний висновок не містить підстав та аргументів, а також однозначних обставин, які би вказували на доцільність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення матері батьківських прав, в ньому не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків.

Оцінюючи посилання на необхідність врахування думки дитини, яка в судовому засіданні підтвердила прихильність до батька, посилаючись на те, що бажає проживати із батьком та не має бажання спілкуватись із матір`ю, суд врахував, що будь-яке судове засідання - це стресова ситуація для дитини, адже є велика кількість факторів , які в сукупності можуть негативно впливати на дитячу психіку або навіть травмувати її. Оскільки між батьками існує тривалий гострий конфлікт і дитина лише останнім часом проживає разом з батьком, відносини з якими у неї є пріоритетними, але при цьому до десятирічного віку мати дитини самостійно її утримувала та виховувала, за відсутності доводів про неналежність такого виховання, суд дійшов висновку, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не може вважатися визначальною, оскільки може не відповідати її справжнім інтересам та висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким дитина в силу свого віку та життєвого досвіду неспроможна надавати виважену та правильну оцінку.

03.12.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Костроміна В. А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою апеляційного оскарження зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невірне встановлення обставин справи, які мають значення для справи, внаслідок неправильної їх оцінки.

Зазначила, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, про що свідчить те, що: на засідання комісії з питань захисту прав дитини не приїздила, а з комісією спілкувалася по відеодзвінку; в 2020 році пропонувала відправити речі, але так цього і не зробила; в грудні 2020 року надіслала дитині піжаму; не надіслала дитині жодної копійки; ніколи не приносила продукти харчування та не приходила до дитини; відповідачка в судовому засіданні пояснила, що сплачувати аліменти буде тоді, коли в неї буде можливість; відповідачка не перебуває у відпустці по догляду за дитиною, оскільки молодшому її сину 5 років; до школи відповідачка не ходила, з класним керівником не говорила, доказів цьому немає.

Судом надано невірну оцінку нотаріально посвідченій заяві дитини, яка була складена в присутності батька.

Доказів того, що відповідачка намагалась цікавитись життям доньки матеріали справи не містять. Вона лише декілька разів телефонувала дитині з пропозицією повернутися і декілька разів спілкувалася у суді - останній раз 19 січня 2023 року.

Зазначила, що з народження і до 2015 року вихованням дитини займався батько, бабуся та тітка по лінії батька. З 2016 по квітень 2020 року дитина перебувала з відповідачкою лише коли навчалася в школі, інший час перебувала у бабусі по лінії матері у м. Новомиргород.

В 2020 року відповідачка звернулась до суду з позовом про стягнення пені, суд відмовив, оскільки заборгованості не було, а вона не повідомила суд, що аліменти сплачувалися добровільно.

В судовому засіданні 28 жовтня 2024 року відповідачка пообіцяла повернути дитині сплачені аліменти на її утримання в сумі 25 261,86 грн, проте до цього часу добровільно їх не повернула.

В судовому засіданні при розгляді 19 листопада 2024 року Обухівським районним судом Київської області справи про її притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (справа №372/5878/24) ОСОБА_2 зазначала, що протягом тривалого часу судом розглядався спір щодо місця проживання дитини, через що вона не сплачувала аліменти. Також зазначила, що не згодна із розрахунком заборгованості, подала до суду скаргу на дії державного виконавця, рішення по справі не прийняте. Вказала, що частину боргу сплатила.

При цьому відповідачкою сплачено 3 000 грн від 150 000 грн боргу, що є меншим за місячний платіж.

В листопаді 2024 року відповідачка надіслала «Новою поштою» речі ( свої, ношені речі, які дитині не підходять). Дитина надіслала матері рекомендований лист з описом, де сфотографовані речі та викладена переписка у вайбері - про спілкування матері та дитини.

Позивач ніколи не налаштовував дитину проти матері. Дитині майже 15 років і вона сама може вирішити такі питання, як бажання або небажання спілкуватися з матір`ю. Проте суд не взяв до уваги її думку, а також довідки, характеристики, витяги, висновки, де вказано про неучасть відповідачки у житті дитини і беззаперечно прийняв до уваги пояснення відповідачки, навіть без належних доказів.

14.03. 2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Кулініченко Г. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Зазначив, що позивачем не було надано достатніх доказів для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Згідно постанов Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справам №761/25311/20-ц від 01 серпня 2024 року, №344/17548/21 від 11 грудня 2024 року встановлено, що «лише сам факт образи, або емоційного не сприйняття батька дитиною, що стало наслідком конфлікту між сторонами у справі, зокрема, впливу думки матері на сприйняття сином батька, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав».

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Костроміна В. А. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кулініченко Г. В. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Представник Новомиргородської міської ради 28.04.2025 через «Електронний суд» надіслав заяву з проханням розглядуати справи без його участі з огляду на непередбачувані обставини виробничого характеру.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року у справі №395/234/15-ц на утримання ОСОБА_4 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі 600 грн щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області №48 від 13 травня 2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування Новомиргородської міської ради Кіровоградської області щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, органом опіки та піклування Новомиргородської міської ради Кіровоградської області встановлено, що з квітня 2020 року під час введення на території України карантинних заходів та із закриттям навчальних закладів , малолітня ОСОБА_4 приїхала до батька, після чого відмовилася повертатися до матері та залишилася проживати з батьком та бабусею, де і проживає нині за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2021 року (справа №372/3260/20) позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 12 329,99 грн. Змінено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 згідно рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року у справі №395/234/15-ц. Відібрано дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав і передано дитину матері - ОСОБА_2 . Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 з її матір`ю ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 24 травня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд врахувавши обставини справи та відносини, які існують між сторонами, думку дитини, взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, житлово-побутові умови проживання кожного з батьків, установив відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання дитини разом з батьком та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та відібрання дитини у батька з поверненням її за попереднім місцем проживання.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає по АДРЕСА_1 .

До 17 серпня 2020 року дитини проживала разом з матір`ю у квартирі АДРЕСА_3 , а з 17 серпня 2020 року проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Із комісійного акта обстеження умов проживання від 01 вересня 2020 року вбачається, що комісією у складі депутата УМР Лахтадир В. В., свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проведено обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_3 . Комісією встановлено, що квартира складається із двох кімнат, умови проживання задовільні. За цією адресою проживають: ОСОБА_8 , 1976 року народження, ОСОБА_2 , 1988 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження, ОСОБА_9 , 2004 року народження, ОСОБА_10 , 2019 року народження. В акті зафіксовано, що дочка ОСОБА_4 , 2010 року народження, постійно проживала з матір`ю ОСОБА_2 за вищевказаною адресою, а 17 серпня 2020 року колишній чоловік ОСОБА_1 викрав дочку ОСОБА_4 і до теперішнього часу не привіз на постійне місце проживання за вищевказаною адресою і тому дочка ОСОБА_4 не в змозі піти до школи на навчання.

Для встановлення індивідуально-психологічних та поведінкових особливостей малолітньої ОСОБА_4 , сумісності дитини з кожним із батьків, а також виявлення наявності або відсутності ознак психотравмувального впливу на дитину конфліктної ситуації між батьками проведено психологічне обстеження ОСОБА_4 .

За результатами проведення психологічного обстеження, психологом Кунєцовою І. В. складено висновок від 31 серпня 2021 року, згідно з яким своїм домом ОСОБА_12 вважає помешкання батька. Між батьком та дитиною існують теплі стосунки, які ґрунтуються на сильній взаємній прив`язаності, довірі та взаєморозумінні. Батько цікавиться справами дитини, допомагає їй та приймає дитину такою, як вона є, прагне виховувати дитину самостійною і притримується демократичного стилю виховання. Розлучення дитини з батьком і переїзд її у інший будинок неприпустимі, оскільки нанесуть психологічну шкоду дитині. У відносинах ОСОБА_12 до мами існує страх і недовіра. Дитина відчуває, що мама не розуміє її, не прислухається до її думки, не співчуває їй і не приймає такою, як вона є. Через високий рівень тривожності та чутливості у дитини, постійне перебування її у середовищі, де застосовуються фізичне і емоційне насильство є небажаним, оскільки може спровокувати невроз. Мамі рекомендовано психологічну роботу щодо навчання емоційної саморегуляції з метою подолання агресії, а також роботу щодо підвищення своєї батьківської ефективності та гармонізації стосунків з донькою.

На підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, органом опіки та піклування Новомиргородської міської ради Кіровоградської області встановлено, що з квітня 2020 року, під час введення на території України карантинних заходів та із закриттям навчальних закладів, малолітня ОСОБА_4 приїхала до батька, після чого відмовилася повертатися до матері та залишилася проживати з батьком та бабусею, де і проживає нині за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року (справа №395/1083/20), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року, місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено стягнення аліментів з нього на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначені рішенням суду у справі №395/234/15-ц, починаючи з 28.04.2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.04.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Клименком В. , загальна сума заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 рахується з 28.04.2021 по 01.07.2024 та становить 136 129,27 грн.

Відповідно до довідки Новомиргородського відділу ДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) від 09.10.2023 №171, з моменту припинення стягнення аліментів (28.04.2021 ) по теперішній час ОСОБА_1 сплачені аліменти ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі 25 261,86 грн.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , 2010 року народження, яка надана керівником Новомиргородської міської дитячо-спортивної шкоди 19.07.2024, ОСОБА_4 займається в Новомиргородській спортивній школі в секції волейболу з вересня 2022 року. ОСОБА_13 привітна, охайна, спортивна, спокійна, вихована дівчина, користується повагою в дитячому колективі спортивної шкоди та тренерів- викладачів. У вихованні ОСОБА_12 є велика заслуга батька ОСОБА_1 , який приділяє багато уваги і часу своїй дитині. Піклується про стан здоров`я, успіхи в навчанні і спорті, режим тренування і відпочинку. Періодично відвідує тренувальні заняття, забирає спортсменку з занять в зимовий час та темні вечори. Старається особисто бути присутнім на змаганнях. Дитина з захопленням розповідає, що батько турбується про її відпочинок. Вони їздять до Києва, Канева, н а природу, до водойм. Виділяє їй кишенькові кошти, і дитина має змогу задовольнити власні потреби, смакувати ласощі та відпочивати.

Відповідно до довідки директора Златопільського ліцею м. Новомиргорода Кіровоградської області від 05.07.2024 №162, учениця 8 класу ОСОБА_14 регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько постійно підтримує контакт із закладом освіти, цікавиться успішністю дочки, спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори. Дитину до школи приводить і забирає батько, на виклики до школи приходить теж тільки батько. Мати не бере участі у вихованні дочки.

06.07.2024, за наслідками психологічного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологом Майстерні «Інсайт» Кузнєцовою І. В. за запитом батька ОСОБА_1 складено висновок, відповідно до якого в порівнянні з результатами попереднього психологічного обстеження, відбулася негативна динаміка в стосунках ОСОБА_12 з мамою. На даний момент ОСОБА_12 не вважає маму за члена родини, не відчуває від неї піклування, любові та доброзичливого ставлення. Як свідчать данні опитування, мама є для дівчини рольовою антимоделлю дитячо-батьківських стосунків. Тривожне очікування чергових образ від мами негативно впливає на емоційний стан дитини, підвищує емоційну напругу. Оскільки мама не виконала рекомендацій щодо покращення стосунків між нею й донькою, що надавалися в попередньому обстеженні, а навпаки, лише погіршила якість спілкування, то для покращення стану дитини рекомендовано обмеження спілкування між донькою й мамою.

Згідно відповіді начальника Обухівського РУА ГУНП в Київській області від 16.11.2023, під час проведення перевірки звернення позивача з приводу того, що колишня дружина не хоче віддавати речі доньці встановлено, що 24.10.2023 за адресою: АДРЕСА_4 , між гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 будь-яке домашнє насильство відсутнє та на даний час відбуваються судові процеси щодо сплати аліментів.

В нотаріально посвідченій заяві від 18.09.2024 року, ОСОБА_4 пояснила, що її мати ОСОБА_2 дуже рідко спілкується з нею, їх розмови, зазвичай, закінчуються з`ясуванням стосунків та виказуванням претензій щодо її проживання разом з батьком, її егоїстичної поведінки та негативного відношення, обвинувачень та іншого. Вона проживає з батьком з квітня 2020 року і він ще протягом декількох років продовжував сплачувати аліменти на її утримання матері , яка на неї нічого не витрачала, а використовувала їх на себе. Ці аліменти, які сплатив ОСОБА_1 , уже у період її проживання разом з ним, вона просила повернути та до цього часу мати їх не повернула. При поїздці у жовтні 2023 року у місто Українку Обухівського району Київської області, де проживає її мати, щоб забрати її речі, її у квартиру мама не пустила. ОСОБА_2 не надавала та не надає ніякої допомоги (як моральної, так і матеріальної), не приймає участі у її вихованні та буденному житті, не цікавиться ні шкільним, ні спортивним життям, в період неодноразового перебування в гостях у її баби в м. Новомиргороді, ні разу не намагалася зустрітися з нею та поговорити, ніколи їй не телефонувала. Її мати не цікавиться нічим, що її стосується, ні школою, ні спортом, ні дівчачими секретиками, нічим. Цією заявою вона повідомляє про своє бажання щодо позбавлення її матері ОСОБА_2 батьківських прав щодо неї. Зміст заяви виготовлений з її слів вірно, перед підписання нею прочитано вголос та відповідає її дійсним намірам, підписано нею власноручно за згодою батька - ОСОБА_1 (а.с.154 т.1).

Відповідно до акту обстеження умов проживання служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області від 03 жовтня 2024 року № 102, громадянка ОСОБА_2 проживає разом із чоловіком ОСОБА_8 , 1976 року народження, та спільною малолітньою дитиною ОСОБА_10 , 2019 року народження. Кватира розміщується на першому поверсі п`яти поверхового будинку, складається з коридору, кухні, двох спальних кімнат, ванної кімнати та туалету. Умови проживання задовільні, в квартирі зроблений новий ремонт, є всі необхідні меблі, в помешканні чисто та охайно, санітарно-гігієнічні норми дотримано. Для дитини відведено окрему спальну кімнату, є місце для навчання. Стосунки та традиції сім`ї - доброзичливі, створено всі умови для виховання та розвитку дитини (а.с.13 т.2).

Відповідно до характеристики, складеної депутатом Української міської ради VIII скликання Рябчіковим Р. С. від 04 жовтня 2024 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2018 року. За час проживання за даною адресою проявила себе виключно з позитивної сторони. За період проживання скарг на неї від сусідів не надходило. Проживає з сім`єю: чоловіком - ОСОБА_8 , 1976 року народження, та дитиною - ОСОБА_10 , 2019 року народження. За свідченнями сусідів, працьовита, товариська та ввічлива, в побуті доброзичлива, чуйна. За весь цей час ОСОБА_16 зарекомендувала себе як зразкова громадянка, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї та і в спілкуванні з сусідами (а.с.13 т.2).

У своєму поясненні від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_2 зазначила, що має дочку ОСОБА_4 . На даний час вона перебуває та проживає з батьком ОСОБА_1 , при цьому, неодноразово намагалася спілкуватися з нею, пропонувала зустрітися щоб поговорити з нею та придбати їй речі, на що вона відмовлялася і грубила. Дані факти може підтвердити записами розмов. За час перебування дочки ОСОБА_17 з нею у м. Українці ніяких конфліктів у неї з дитиною не було, все почалося з того, що батько взяв дочку на канікули і все змінилося.

Водночас, ОСОБА_2 зазначила, що любить свою дочку ОСОБА_17 , виступає проти рішення позбавлення батьківських прав так, як веде належний спосіб життя і має можливість виховувати свою дочку та вважає, що дівчинці особливо зараз потрібна мати, готова і на далі приймати участь у вихованні своєї дочки, але позбавлена такої можливості батьком дитини, який налаштовує її проти неї.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не приймає належної участі у вихованні дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовки до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкується із дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, чим ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року №46, орган опіки та піклування Новомиргородської міської ради Кіровоградської області вважав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав дл я позбавлення ОСОБА_18 батькаівських прав щодо своє дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на таке.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних звя`зків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, заслухавши думку дитини, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При цьому суд урахував, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, наводить обґрунтовані мотиви, які суд взяв до уваги.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки судом враховано якнайкращі інтереси дитини, думку відповідачки, її бажання брати участь у житті доньки.

ОСОБА_1 не доведено необхідності застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого орган опіки та піклування належно не арґументував.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дітей, і неможливості змінити цю поведінку. При цьому суд надав правову оцінку висновку Органу опіки та піклування Новомиргородської міської ради від 25 жовтня 2024 року №02-22/738/1 та навів відповідні мотиви його неприйняття, що відповідає положенням частини шостої статті 19 СК України.

Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції про те, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, з огляду на те, що у ньому відсутні відомості щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано результати психологічного дослідження, відповідно до яких на даний момент дитина не вважає маму за члена родини, не відчуває від неї піклування, любові та доброзичливого ставлення, тривожне очікування чергових образ від мами негативно впливає на емоційний стан дитини, підвищує емоційну напругу, а для покращення стану дитини рекомендовано обмеження спілкування між донькою й мамою, оскільки висновки, викладені у вказаному психологічному дослідженні не є беззаперечним доказом завдання ОСОБА_2 своїй доньці шкоди психологічному здоров`ю.

Звернення ОСОБА_2 у 2020 році з позовом про відбрання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини разом з нею, свідчить про те, що вона не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з донькою, а ОСОБА_1 не доведено необхідності застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані він, ані орган опіки та піклування належно не аргументували.

Судом встановлено, що існування між сторонами тривалих конфліктних стосунків з приводу визначення місця проживання дитини, проживання дитини в іншому місті в родині батька, народження у її матері в 2019 року сина ОСОБА_17 призвело до втрати у дитини психологічного зв`язку з матір`ю.

Разом з тим, наявний у справі висновок спеціаліста в галузі психології не виключає можливість відновлення стосунків дитини з матір`ю.

Достатніх доказів існування виняткових обставин, які б перешкоджали возз`єднанню дитини з матір`ю та відновлення між ними стосунків матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має бажання спілкуватись з дитиною, активно заперечує проти позбавлення її батьківських прав,

Колегія суддів враховує конфліктні відносини, що виникли між сторонами. При цьому звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано думку дитини, яка була висловлена усно та письмово в нотаріально посвідченій заяві, оскільки така думка не може бути єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року №331/5427/17 зазначено: «Батьківські права основані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною та матір`ю конфлікту чи погіршення їхніх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Покладаючи в основу рішення про задоволення позову висновок органу опіки та піклування щодо можливості позбавлення Особи 2 батьківських прав, суди не врахували того, що висновок обґрунтований виключно поясненнями неповнолітньої дитини, які зводяться до її небажання спілкуватися з матір`ю. […] Покладаючи ці пояснення в основу рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не зазначив належних і допустимих доказів, на підставі яких установив, що мати дитини особливо неблагонадійна та спілкування з нею суперечить інтересам неповнолітньої Особи 4».

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначено: «Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.»

У цій справі необхідно врахувати об`єктивні причини неможливості активної участі одного з батьків у житті дитини, зокрема, проживання в іншому місті та народження у неї в нових стосунках ще однієх дитини, існування між батьками неприязних відносин, що може вказувати про недоведеність позивачем свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Костроміної Вікторії Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.06.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук