Справа № 718/1085/25
Провадження 2/718/351/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2025 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Мінів О.І.

секретаря судових засідань Анучкіній О.З.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу № 718/1085/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 в квітні 2025 року звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який зареєстрований 23 листопада 2019 року у Кіцманському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 63.

Вказує, що від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Зазаначає, що спільним подружнім життя з відповідачкою проживали до вересня 2024 року, після чого подружні відносини не поновлювали та не мали наміру поновлювати сім`ю.

Посилається на те, що зрозумів, що вони із відповідачкою відчужилися один від одного, втратили почуття любові та поваги один до одного, їхній шлюб носить лише формальний характер, а тому вирішив, що його слід розірвати, оскільки його збереження є недоцільним та суперечить інтересам позивача.

Вказує, що 16.04.2024 р. із ОСОБА_2 уклали нотаріально завірений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, за яким визначили місце проживання малолітньої дитини з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначає, що він проживає разом із сином ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , самостійно виховує та утримує сина, так як мати дитини проживає окремо від сім`ї, що стверджується актом обстеження матеріально- побутових умов сім`ї. А тому вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити сина ОСОБА_4 проживати разом із батьком на його самостійному вихованні та самостійному утриманні.

Відповідачка відзиву на позовну заяву не подавала.

Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.04.2025 року було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.05.2025 року. (а.с.9), яке відкладено на 10.06.2025.

02.05.2025 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява в порядку ст..49 ЦПК України, якою уточнив позовні вимоги щодо участі у вихованні дитини. (а.с.10)

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, 16.05.2025 скерував на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити, судове засідання провести без його участі. (а.с.19)

Відповідачка ОСОБА_2 , в підготовче судове засідання також не прибула, 16.05.2025 скерувала на адресу суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Не заперечує, щоб їх малолітній син ОСОБА_4 20.12.2023 року залишився на самостійному утриманні та вихованні батька, оскільки має намір виїхати за межі України. Просить справу розглянути без її участі в судовому засіданні. (а.с.20)

Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що між позивачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідачкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано шлюб 23.11.2019 року у Кіцманському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 63, та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.11.2019. (а.с.13)

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.12.2023 року, виданого Кіцманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с.6)

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 158 від 14.04.2025, виданого виконавчим комітетом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , 1988 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживає по даний час разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , 2023 року народження, якого виховує та утримує один, та як мати дитини разом із сім`єю не проживає, спільного господарства не веде, вихованням дитини займається. Умови проживання задовільні.(а.с.14)

Відповідно до інформації наданої із КНП «Кіцманська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» видно, що з метою медичного обслуговування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено декларацію з лікарем - педіатром ОСОБА_6 , яка зазначає, що всі рекомендації лікарів щодо здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 виконував батько. (а.с.15)

Відповідно до копії Договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 16.04.2025, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області С.В. Олексюк, визначено місце проживання, утримання та самостійне виховання спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с16)

Норми права, які застосував суд.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

На даний час шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим.

З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати.

При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та жінки і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей.

При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК).

Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Згідно ст.157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Висновки суду

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1 . Батько самостійно виховує сина, піклується про його здоров`я та забезпечує його на рівні необхідному і достатньому для задоволення основних потреб, без участі матері. Мати дитини участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_4 не приймає, і не заперечує даного факту, що підтвердила в заяві, яку скерувала на адресу суду 16.05.2025.

В той же час, батьки малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , добровільно між собою визначили місце проживання дитини, порядок його утримання та виховання.

А тому, враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд рахує, що позов підлягає до задоволення в цій частині і місце проживання сина ОСОБА_4 слід визначити з батьком ОСОБА_1 , що не суперечитиме інтересам дитини, адже в суді встановлено факт самостійного виховання та утримання сина його батьком, без участі матері, яка проживає окремо.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81-82, 133, 141, 211, 247, 263-265, 268, 273, 274, 279, 315-319,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, який зареєстрований 23 листопада 2019 року у Кіцманському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 63, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - розірвати.

Залишити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на самостійному утриманні та самостійному вихованні його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище « ОСОБА_8 ».

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: О.І. Мінів