УХВАЛА

30 травня 2025 року

м. Київ

справа № 521/11196/24

провадження № 61-6053 ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Копаньов Олександр Володимирович, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В. М. (далі - приватного виконавця) в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 березня 2024 року № 74454657 та зобов`язати приватного виконавця усунути порушення прав Ріндіча О. В. шляхом скасування вказаної постанови.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року, узадоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

07 травня 2025 року від імені ОСОБА_1 - адвокат Копаньов О. В.подавдо Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на вказані судові рішення (надійшла до суду 12 травня 2025 року), у якій просив їх скасувати та ухвалити нове про задоволення скарги у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо правомірності дій приватного виконавця. Судами не враховано, що станом на день розгляду справи виконавчий лист пред`явлений до виконання з пропуском річного строку його пред`явлення до виконання.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судами встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебував виконавчий лист № 2-879/10, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 26 вересня2012 року на виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості по тілу кредиту - 56 360,64 дол. США, що за курсом НБУ становить 445 812,66 грн; заборгованості по процентам - 11 796,75 дол. США, що за курсом НБУ становить 93 312,29 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 14 915,59 грн; штраф за неналежне виконання умов договору іпотеки - 27 900,00 грн, а всього 68 157,39 дол. США, що за курсом НБУ становить 539 124,95 грн та 42 815,59 грн, на загальну суму 581 940,54 грн. Боржником за цим виконавчим листом є ОСОБА_1 , стягувачем - ПАТ АБ «Укргазбанк». Строк пред`явлення виконавчого листа до виконавчої служби - 1 рік.

Зазначений виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання, та був повернутий 12 грудня 2016 року на підставі пункту 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

25 листопада 2019 року постановою приватного виконавця за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 60709575, яку постановою Одеського апеляційного суду від 02 червня 2022 року визнано незаконною та скасовано.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про визнання виконавчого листа від 26 вересня 2012 року таким, що не підлягає виконанню посилаючись на пред`явлення його стягувачем після закінчення строку на пред`явлення до виконання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року по справі № 2-879/10 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-879/10 від 26 вересня 2012 року, у зв`язку з чим 15 березня 2023 року приватний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 2-879/10 ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа від 26 вересня 2012 року таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

14 березня 2024 року постановою приватного за виконавчим листом № 2-879/10 від 26 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 74454657.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент набрання законної сили заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2010 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 цього Закону строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі-Закон № 1404-VIII).

Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктами 5, 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить про те, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону (від 02 червня 2016 року) до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Схожі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 27 лютого 2024 року у справі № 521/10391/20.

Таким чином, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили, строк пред`явлення до виконання як виконавчих листів, виданих після набрання чинності 05 жовтня 2016 року Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», так і виконавчих листів, які були видані на виконання судових рішень до 05 жовтня 2016 року та строк пред`явлення яких до виконання не сплив станом на 05 жовтня 2016 року (постанова Верховного Суду від 28 грудня 2018 року у справі № 910/11424/15).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Встановивши, що виконавчий лист № 2-879/10 від 26 вересня 2012 року неодноразово пред`являвся до виконання, та в останнє був повернутий приватним виконавцем 15 березня 2023 року, після чого повторно пред`являвся до виконання у межах трирічного строку, визначеного Законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження постановою від 14 березня 2024 року та відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 , які аналогічні доводам його апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування частини третьої статті451 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення апеляційної інстанції, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Копаньов Олександр Володимирович, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк».

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара