Справа № 126/1566/19
Провадження № 22-ц/801/1179/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуСправа № 126/1566/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року, ухвалене суддею Хмель Р.В., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05 березня 2025 року клопотання представника відповідача, адвоката Мельниченко В.В., про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України задоволено.

Закрито провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Повернуто АТ КБ «ПриватБанк» з державного бюджету судовий збір у розмірі 2 597,57 грн за платіжним дорученням квитанція № BOJ67B21M1 від 07 червня 2019 року.

10 березня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 гривень.

Додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

У іншій частині вимог про стягнення правничої допомоги відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити у повному обсязі, і стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 гривень. Також просить здійснити розподіл судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

У скарзі зазначає, що сума витрат на правничу допомогу повністю підтверджуються поданим до суду належними, достатніми та допустимими доказами. Фактично, завдяки діям адвоката відповідач уникнув повторного стягнення з нього суми у розмірі 6 584,45 дол. США за кредитною угодою, що за курсом НБУ станом на дату складання апеляційної скарги становить 272 616,64 грн, за зобов`язаннями, які вже були давно виконані відповідачем. Сума витрат на правничу допомогу становить лише близько 9% від суми позовних вимог банку і таке співвідношення є справедливим, враховуючи значення справи для відповідача. Судом не враховано, що справа вимагала інтелектуальних зусиль та певного часу адвоката через необхідність аналізу попередніх судових рішень, пов`язаних із відповідачем, розробки правової позиції відповідача, складання процесуальних документів та їх підтримки в судових засіданнях, що обґрунтовує розмір витрат на правничу допомогу. Суд дійшов помилкового висновку, що витрати у розмірі 25 000 гривень є неспівмірними, не навівши належного обґрунтування щодо того, чому лише 3 000 гривень вважаються достатніми, а 25 000 гривень є надмірними. Позивач у своїх запереченнях обмежився лише загальним твердженнями про надмірність витрат.

01 травня 2025 року представником АТ КБ «ПриватБанк» - Роєм В.Л. через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить продовжити строк на подання відзиву.

Апеляційним судом встановлено, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 17 квітня 2025 року. Вказаною ухвалою роз`яснено учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали (а.с.219).

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження надіслано АТ КБ «ПриватБанк» в його електронний кабінет та доставлено до нього 17 квітня 2025 року о 21 год. 44 хв. (а.с.222).

У п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України зазначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, ухвала про відкриття апеляційного провадження вручена АТ КБ «ПриватБанк» 18 квітня 2025 року і банк мав подати відзив на апеляційну скаргу до 23 квітня 2025 року включно.

У ч. 2 ст. 127 ЦПК України зазначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Із вказаної норми слідує, що АТ КБ «ПриватБанк» мав подати заяву про продовження строку на подання апеляційної скарги до 23 квітня 2025 року, тоді як подав її лише 01 травня 2025 року.

За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, підстав для розгляду відзиву АТ КБ «ПриватБанк» не має.

14 травня 2025 року від ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення.

За змістом ч. 1 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що право на доповнення чи зміну апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на її апеляційне оскарження. Стаття 300 ЦПК (стаття 364 ЦПК України в новій редакції) не надає апеляційному суду права вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, тому відповідні заяви, подані після визначеного законом строку, не повинні прийматися до розгляду, а повертаються заявникові.

Враховуючи, що додаткові письмові пояснення за своєю суттю є доповненнями до апеляційної скарги і надійшли поза межами строку на апеляційне оскарження, підстави для їх прийняття апеляційним судом відсутні.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що у липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

24 березня 2020 року Бершадським районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення про задоволення позову (а.с.68-72).

28 листопада 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення (а.с.83-86).

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року скасовано заочне рішення від 24 березня 2020 року і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.125).

24 січня 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, зазначивши, що заявлена до стягнення заборгованість у даній справі вже була стягнута з нього на підставі рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 березня 2015 року у справі №126/242/15-ц, а повторне стягнення не допускається. Також просив стягнути судові витрат з позивача (а.с.132-133).

05 березня 2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява, в якій представник товариства просив закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, зазначивши, що дійсно з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором у даній справі за рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26 березня 2015 року у справі №126/242/15-ц, яке набрало законно сили 30 квітня 2015 року. Наявність вказаного рішення суду помилково залишилася без уваги під час підготовки позову у даній справі. Відтак, предмет позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у даній справі відсутній (а.с.161).

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05 березня 2025 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Мельниченко В.В. закрито провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с.167-168).

10 березня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 гривень (а.с.173-174).

На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем було надано наступні документи (в копіях):

1. Ордер серії АІ №1678841 від 19 листопада 2024 року на надання правничої (правової) допомогу ОСОБА_1 адвокатом Мельниченко В.В. у Бершадському районному суді Вінницької області (а.с.175);

2. Договір про надання правничої допомоги від 05 листопада 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мельниченко В.В., за змістом пункту 4.1. якого клієнт за надану правничу допомогу та послуги, що надаються адвокатом, сплачує адвокату гонорар (винагороду) у розмірі, визначеному додатковою угодою (а.с.176);

3. Додаткову угоду №1 від 11 листопада 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 05 листопада 2024 року, відповідно до якої:

- адвокат здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 у Бершадському районному суді Вінницької області у справі №126/1566/19;

- адвокат зобов`язується складати усі необхідні процесуальні документи у справі, що включає в себе, але не обмежуючись, відповідь на відзив, клопотання, заперечення на клопотання відповідача, здійснити збір необхідних для правильного вирішення справи доказів шляхом направлення адвокатських запитів, брати участь у судових засіданнях;

- сторони дійшли до згоди встановити фіксований розмір гонорару адвокату в сумі 25 000 грн, який сплачується у строк, що не перевищує 30 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції (а.с.178);

4. Акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2025 року, відповідно до якого:

1. Адвокат надав клієнту правову допомогу, передбачену п.2.1 договору про надання правової допомоги від 05 листопада 2024 року, в тому числі, але не обмежуючись наступними послугами:

- здійснено пошук та проаналізовано судові рішення у справі №126/242/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

- здійснено пошук та проаналізовано судові рішення у справі №126/2532/14-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

- здійснено пошук та проаналізовано судові рішення у справі №126/242/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

- здійснено пошук та проаналізовано судові рішення у справі №126/1881/14-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

- здійснено пошук та проаналізовано судові рішення у справі №126/708/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення;

- здійснено пошук та проаналізовано судові рішення та ухвали по справі №2-39/11 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

- підготовлено та подано заяву про перегляд заочного рішення у справі №126/1556/19;

- підготовлено та подано відзив на позовну заяву;

- підготовлено та подано заяву про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню;

- підготовлено та подано заяву про закриття двох виконавчих проваджень за виконавчими листами, виданими у справі №126/1556/19;

- прийнято участь у трьох судових засіданнях у справі №126/1556/19, які відбулися 23 грудня 2024 року, 13 січня 2025 року та 05 березня 2025 року.

2. Сторони домовилися, що клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 25 000 за послуги, надані відповідно до п. 1 цього акту (а.с.177).

Суд першої інстанції, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін та враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг дійшов висновку про недоведеність відповідачем факту понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі - 25 000 гривень, а тому стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 3 000 гривень.

За результатами розгляду даної справи суд закрив провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України - набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції вказав, що позови у справі №126/424/15-ц та №126/1566/19 є тотожними, так як в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору.

З цими висновками учасники справи погодилися і такі висновки не оскаржували в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції керувався нормами ст. 133, 137, 141 та 270 ЦПК України. При цьому, суд залишив поза увагою, що питання розподілу витрат у разі закриття провадження у справі регламентовано ст. 142 ЦПК України.

Так, у ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частиною п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Колегія суддів бере до уваги, що у заяві про стягнення судових витрат ОСОБА_1 зазначав про те, що позивачем позовну заяву подано безпідставно та необґрунтовано, так як існувало рішення суду, яке набуло законної сили, що призвело до понесення відповідачем судових витрат.

Тобто ОСОБА_1 обґрунтував в чому, на його думку, полягають необґрунтовані дії позивача.

Необхідною умовою для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду, є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо.

Таким чином, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду установити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, однак, не в повній мірі погоджується із правовими підставами стягнення таких витрат, а відтак, судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній його частині, оскільки у даному випадку наявні підстави для компенсації здійснених відповідачем витрат в порядку ст.142 ЦПК України у зв`язку з необґрунтованими діями позивача.

Апеляційний суд зважає на те, що банк не апелював додаткове рішення суду, а пояснення, які надав у судовому засіданні представник банку при перегляді справі суперечать позиції банку при розгляді питання стягнення судових витрат в суді першої інстанції, адже представник банку в суді першої інстанції лише вказував про надмірний розмір таких витрат, не заперечуючи щодо підстав стягнення.

Що стосується розміру витрат, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, то апеляційний суд вважає, що визначаючи витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень суд не мотивував свій висновок у цій частині.

Так, за змістом п. 4.1 договору про надання правничої допомоги, за надану правничу допомогу та послуги, що надаються адвокатом, клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у визначеному додатковою угодою розмірі 25 000 гривень, тобто сторони погодили фіксований розмір винагороди.

У акті №1 приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2025 року у пункті 2 сторони погодили, що за надані відповідно до пункту 1 цього акту послуги клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 25 000 гривень. Тобто у вказаному акті сторони конкретизували перелік наданих послуг.

Зі змісту пункту 1 цього акту слідує, що в суму 25 000 гривень включено і надання адвокатом Мельниченко В.В. правової допомоги ОСОБА_1 і в інших справах (№126/242/15-ц, №126/2532/14-ц, №126/1881/14-ц, №126/708/13-ц, №2-39/11), кошти за надання якої не можуть бути компенсовані у межах даної справи.

Так само, як і не можуть бути компенсовані відповідачу кошти за подання його представником заяви «про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню» та заяв про закриття виконавчих проваджень.

А відтак, підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу за такі надані послуги: підготовку та подання заяви про перегляд заочного рішення; подання відзиву на позов; прийняття участі у трьох судових засіданнях.

Апеляційний суд, встановивши обставини даної справи, зокрема, що ОСОБА_1 вимушений був скористатися правовою допомогою адвоката внаслідок необґрунтованих дій позивача і адвокат здійснював дії з метою збору доказів у справі для перегляду заочного рішення, підготовлював відзив на позов та брав участь у трьох судових засіданнях, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, зважаючи на факт часткового визнання представником банку у суді першої інстанції вимог заяви, вважає, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача слід визначити у розмірі 15 000 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , з 3 000 (три тисячі) гривень до 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк