Номер провадження: 22-ц/813/3838/25
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Хаджибейський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

19 грудня 2024 року представник заявниці звернувся з вищевказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якому просив суд: встановити факт державної реєстрації акту цивільного стану про народження гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянки України № НОМЕР_1 , виданий органом 5112 від 09.06.2021 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка народилася в Одеській області, місто Одеса; зобов?язати Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поновити актовий запис про народження, ОСОБА_3 , та вказати наступні відомості у актовому записі: у графі відомості про дитину вказати прізвище - ОСОБА_4 , ім?я - ОСОБА_5 , по батькові - ОСОБА_6 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - Одеська область, місто Одеса, відомості про батька ОСОБА_7 , громадянство - росіянин, відомості про матір ОСОБА_8 , громадянство росіянка.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Хаджибейський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на продовження розгляду, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження, так як відсутній спір про право, а заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , звернулась із заявою про відкриття спадщини, до приватного нотаріуса Савіна К.П., в результаті було заведено спадкову справу №9/2024 від 18.05.2024 року до майна ОСОБА_8 , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику було відмовлено, та в усній формі приватний нотаріус Савіна К.П. повідомила заявнику, що на підставі даних, з наданого копії свідоцтва про народження заявника, не знаходить актового запису про народження ОСОБА_1 , та неможливо підтвердити, що ОСОБА_8 є матір?ю ОСОБА_1 .

Заявнику роз`яснено, що документи, необхідно привести у відповідність до вимог, встановлених чинним законодавством України.

Так заявником, при переїзді до іншого місця проживання було втрачено оригінал свідоцтва про народження, виданий Суворовським ЗАГС 10 березня 1988 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №2125 від 10.03.1988 року, у заявника наявна лише копія даного свідоцтва про народження.

У зв`язку з чим, 07.06.2024 року, ОСОБА_1 звернулась до Суворовського ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), щодо видачі повторного свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом від 11.06.2024 року №1823/24.26-116, Суворовським ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), повідомлено що перевіркою відомостей по підпорядкованому архіву та перевіркою відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо державної реєстрації народження актового запису про народження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено.

Пізніше, заявник звернулась до Малиновського ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), за місцем реєстрації та проживання, із заявою щодо поновлення актового запису про народження №2125 від 10.03.1988 року, складеного Суворовським ЗАГС м. Одеси, місце народження: Україна, Одеська область, м. Одеса.

Однак, Малиновським ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), висновком про поновлення актового запису цивільного стану від 16.10.2024 року, ОСОБА_1 - відмовлено у задоволенні клопотання щодо поновлення актового запису про народження гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Україна, Одеська область, м. Одеса у зв?язку з результатами проведеної перевірки, а саме - актові записи про народження за 1988 роки міста Одеси, Одеської області збереглися у повному обсязі. Згідно наданої копії свідоцтва про народження на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_3 від 10.03.1988 року, виданого м. Одеса Суворовським ЗАГС було проведено перевірку за першими та другими примірниками актового запису про народження у результаті якої виявилось, що дане свідоцтво на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у 1988 не видавалось.

У даному висновку про відмову у поновленні актового запису цивільного стану, від 16.10.2024 року, було повідомлено наступне: що Відділом було направлено запит до Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.07.2024 року за № 1674/24.25-76 щодо перевірки наявності актового запису про народження ОСОБА_3 на що було отримано відповідь 20.08.2024 року за №2608/24.27-18 про відсутність актового запису про народження вищевказаної громадянки. Відповідно до Книги обліку приходу та видатку бланків свідоцтв про народження відділу ЗАГС Суворовського РВК м.Одеси від 1988 року, починаючи з січня 1988 року, а саме 02.01.1988 - серія і номер свідоцтв починається з НОМЕР_4 .

Одночасно, Відділом було направлено запит до відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №80185/06.5-32 від 24.07.2024 року щодо перевірки по другим примірникам наявність актового запису про народження ОСОБА_3 на що було отримано відповідь про відсутність по архіву відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по другим примірникам актового запису про народження вищевказаної особи. Одночасно було повідомлено, що актовий запис про народження №2125 від 10.03.1988 року, складено Суворовським ЗАГС м. Одеси на іншу особу.

Також, Малиновським ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), було повідомлено заявника, що відмова у поновленні актового запису може бути оскаржена в судовому порядку, а тому заявник звернувся до суду в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998р.), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з роз`яснень, які прописані в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичні значення» № 5 від 31.03.1995 року, з наступними змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року зазначено, що в порядку окремої провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом та факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде встановлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу заявника, що предметом даного спору є оскарження рішення Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у поновленні актового запису про народження, що відноситься за предметною ознакою до адміністративного судочинства.

Згідно ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема: спори фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій, чи бездіяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що дана заява про встановлення такого факту не підлягає розгляду в судах у порядку окремого провадження, тому, що існує спір про право на забезпечення органом державної влади особистого права, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 186, ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Також, суд роз`яснював право заявника на звернення з позовом до Одеського окружного адміністративного суду.

Водночас суд першої інстанції помилкового зазначив, що у зв`язку з порушенням заявниками вимог цивільного процесуального законодавства, в частині того, що стосується вимог до заяв окремого провадження про встановлення фактів, які мають юридичне значення, суд не може в подальшому розглядати вказану заяву в порядку окремого провадження, оскільки вказана заява містить спір про право.

Колегія суддів зауважує, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Таким чином, у даному конкретному випадку відсутній спір про право, а тому мотиви суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Апеляційний суд наголошує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що: «вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу».

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що Малиновським ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) було повідомлено ОСОБА_1 про те, що відмова у поновленні актового запису може бути оскаржена в судовому порядку.

У даному випадку оскарження у судовому порядку необхідно розуміти як звернення до суду адміністративної юрисдикції з адміністративним позовом у порядку, передбаченому КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення необхідно змінити в частині мотивування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева