Справа №519/1115/25
У Х В А Л А

05.06.2025 року м.Південне

Суддя Південного міського суду Одеської області Барановська З.І., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з АТ «Одеський припортовий завод»,

У С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно п.1 ч. 1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч.1,3 ст.163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п.4 ч.2 ст.163 ЦПК України).

Частиною 2 ст.167 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Частиною 3 ст.165 ЦПК України визначено, що у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Крім того, згідно п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, згідно із ст.117 Кодексу законів про працю України, на яку посилається заявник у заяві про видачу судового наказу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами, які мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника; відсутність необхідності їх дослідження та аналізу. Докази, що подаються заявником, повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні.

При цьому, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, має бути безспірною, тобто добровільно нарахована боржником, але невиплачена стягувачу. Аналогічно стосується вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявник просить стягнути з боржника середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

До того ж, стягувач, не додав до заяви документів, що підтверджують добровільне нарахування боржником конкретної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Натомість, у своїй заяві про видачу судового наказу заявник самостійно склав розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який, на думку суду, не є належним документом, котрий би свідчив про безспірність розміру суми, що підлягає стягненню у наказному провадженні, а отже вказані обставини свідчать про наявність спору з приводу розміру заборгованості.

Викладені заявником обставини не свідчать про безспірність вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також суд не наділений повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати розрахунки сум.

З огляду на те, що заявлена вимога не відповідає змісту і завданню наказного провадження у цивільному процесі, суд дійшов висновку про відмову у видачі наказу.

Керуючись ст.165-167, 258-261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з АТ «Одеський припортовий завод».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Південного міського суду

Одеської області З. І. Барановська