КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/3183/25

Апеляційне провадження №22-ц/824/9931/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.06.2019 № 1526/1 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла»; скасувати запис про реєстрацію іпотекодержателя шляхом вилучення запису про іпотеку за реєстраційним № 33184042 в Державному реєстрі іпотек; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. виключити з Державного реєстру іпотек запис № 33184042 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48637690 від 12.09.2019 09:36:22 (а.с. 1-14).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Н. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - передано за територіальною підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва (а.с. 62-63).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 28 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу та направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю (а.с. 67-68, 92-95).

На обґрунтування скарги зазначала, що судом порушено процесуальні права позивача на розгляд справи в Подільському районному суді м. Києва, за місцем проживання позивача та розміщення майна у Подільському районі. Посилалась на ч. 5 ст. 28 ЦПК України відповідно до якої про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Крім того, посилалась на ч. 16 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Вважала, що суд першої інстанції намагається відхилитись від розгляду позовної заяви (а.с. 67-68, 92-95).

Відзив на апеляційну скаргу не надходили.

Про відкриття апеляційного провадження і можливість подати відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , відповідачі ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Н. В., до Електронного кабінету в ЄСІТС та поштовим повідомленням, кожен окремо, тобто належним чином (а.с. 105-108).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Передаючи справу на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва, суд першої інстанції керуючись ч. 2 ст. 27 ЦПК України виходив з того, що місцезнаходження відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла»: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 77, місцезнаходження відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»: м. Київ, вул. Авіаконструктора Сікорського, буд. 8. Обидві адреси за адміністративно-територіальним поділом належать до Шевченківського району міста Києва.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За змістом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 15 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

За імперативним правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно зі статтею 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно: про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки з цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки з цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло з договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна і стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Таким чином, спори, пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №199/7135/16-ц.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)).

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації відповідних функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на нормах цивільного законодавства, реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 758/14066/19 (провадження № 61-8794св24).

Так, предметом позову, зокрема, є визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.06.2019 № 1526/1 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла», скасування запису про реєстрацію іпотекодержателя шляхом вилучення запису про іпотеку за реєстраційним № 33184042 в Державному реєстрі іпотек; зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. виключити з Державного реєстру іпотек запис № 33184042 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48637690 від 12.09.2019 09:36:22 (а.с. 1-14).

За обставинами даної справи вбачається, що позивачка має спір з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і ТОВ «ФК «Амбрелла», останнє є зареєстрованим іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 , яка розташована у Подільському районі м. Києва і належить позивачці.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про те, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду є передчасним та ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Посилання апелянта ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив, зваживши на наступне.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту права споживачів.

Згідно пункту 22 статті 1 Розділу 1 загальні положення Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Враховуючи предмет спору у даній справі, за яким позивач не являється стороною відповідного правочину купівлі-продажу прав вимоги та не отримує за ним жодних послуг, у суду відсутні підстави для висновків про поширення законодавства про захист прав споживачів на правовідносини сторін, так як вони мали місце не з приводу виконання зобов`язань за кредитним договором, де позивач являється споживачем банківських послуг, а з приводу реалізації банком його права на укладення правочинів щодо прав вимоги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова