ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4834/23 Номер провадження 22-ц/814/1936/25Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року, ухвалене в місті Полтаві судді Тімошенко Н. В., дата складення повного рішення суду - 31 січня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Полтавської міської ради, треті особи - Державна інспекція архітектури та містобудування України, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом до Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є співвласником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є співвласником 2/3 частин вказаної квартири.

Після пошкодження певної частини майна ними було розпочато реконструкцію будинку з добудовою другого поверху без отримання на те відповідних дозволів від уповноважених органів. Під час проведення робіт дотримано будівельні, санітарні, пожежні норми.

Відповідно до листа КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради від 30.01.2023 останні не заперечують проти проведення реконструкції вищевказаної квартири без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту та цільового призначення за умови, що такі дії не призведуть до порушення діючих нормативно-правових актів, прав власників інших житлових та нежитлових приміщень, не будуть порушені санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, будуть дотримані будівельні норми під час виконання робіт, а також дозволу на проведення вищезазначених робіт мешканцями будинку.

Згідно висновків за результатами технічного обстеження квартири АДРЕСА_2 було встановлено відповідність до державних будівельних норм, можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Зазначали, що з початку і до завершення будівництва ніяких претензій чи скарг щодо добудови від сусідів не надходило, більше того всі вони надали згоду на узаконення добудови у судовому порядку.

Після завершення будівництва ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» було виготовлено технічний паспорт на квартиру будинку квартирного типу від 24.03.2023.

Вказували, що будівництво було проведено із додержанням архітектурних, будівельних, санітарних норм та не порушує права інших осіб.

Посилаючись на викладене, просили суд визнати за ними право власності на 1/3 частини за ОСОБА_1 та 2/3 частини за ОСОБА_2 реконструйованої квартири АДРЕСА_2 загальною площею 78,0 кв. м, житловою площею 33,0 кв. м.

Ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2023 року, 25 січня 2024 року та 12 березня 2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Шевченківську районну у місті Полтаві раду, Державну інспекцію архітектури та містобудування України, Комунальне підприємство 2житлово-експлуатаційна організація № 2 (а. с. 167, 180, 213, т. 1)

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами було вчинено демонтаж частини багатоквартирного будинку та самочинне проведення нового будівництва за відсутності відповідних дозвільних документів.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що після пожежі, яка виникла не з їх вини, вони залишилися без єдиного житла, оскільки майно було непридатне для проживання, з метою відновлення експлуатаційних можливостей будинку вони неодноразово зверталися до відповідача та Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради, проте відповідачем жодних мір вжито не було, у фінансуванні ремонту було відмовлено. Вказане свідчить про їх спроби вирішити вказане питання з уповноваженими органами в досудовому порядку.

Зазначають, що проведення відповідних ремонтних робіт та добудова другого поверху були вимушеною мірою, так як їх сім`я не має стабільного доходу та можливостей придбати інше житло

Вказують, що зруйноване пожежею житло має статус квартири, що знаходиться в житловому будинку, який розташований на земельній ділянці комунальної власності, вони, проконсультувавшись із спеціалістами в сфері архітектури, прийняли рішення про необхідність реконструкції саме в межах геометричних розмірів фундаментів належного їм об`єкта. При цьому вони оформили усі дозвільні документи та врахували ймовірні інтереси сусідів.

Зауважують, що вони неодноразово зверталися до відповідачів з метою отримання містобудівних умов та обмежень, проте отримували відмови, які мотивовані невідповідністю існуючої забудови змінам до плану зонування території м. Полтава, які були затвердженні рішенням Полтавської міської ради від 16.11.2021, оскільки об`єкт проектування розташований в підзоні багатоквартирної житлової забудови.

На думку апелянтів, відповідач неодноразово порушував права позивачів на розпорядження власним нерухомим майном.

Наголошують, що відповідач є розпорядником землі комунальної власності, на якій розташований житловий будинок, в якому знаходиться квартира позивачів, реконструкція якої є предметом судового розгляду, а тому Полтавська міська рада є належним відповідачем у справі.

Вважають хибними висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій позивачів як нове будівництво, оскільки фундамент житлового будинку після пожежі був гнилим та експлуатаційно непридатним. Також суд не врахував, що нерухоме майно позивачів є квартирою і являє собою лише частину житлового будинку, а тому стіни суміжних квартир є стінами їх квартири, проте заміна ними непридатного фундаменту не призвела до втручань у конструкції сусідніх квартир.

Крім того зазначають, що суд першої інстанції помилково порівняв різні показники - площу внутрішніх приміщень з технічного паспорту та площу забудови, що розраховується по обмірам зовнішнього периметру об`єкту.

Звертають увагу на те, що висновок суду про неможливість встановлення часового проміжку будівництва спростовується наявними в матеріалах справи результатами технічної інвентаризації.

Додатково посилаються на факт надання співвласниками згоди на узаконення позивачами в судовому порядку реконструкції з надбудовою додаткового поверху належної позивачам квартири та допустимість та належність доказу у справі - висновку експерта ОСОБА_3 № 25 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження, в якому ТОВ «Проектно-технічне бюро» було виправлено допущені друкарські помилки в частині наявності опалення та уточнення оздоблення стін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Полтавської міської ради просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1999, виданого відділом приватизації житла м. Полтави на підставі розпорядження № 5294 від 13.01.1999, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності з ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_2 (а .с. 13, т. 1).

Вказане свідоцтво зареєстроване КП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 13.01.1999 зо № 117-16169.

Згідно Договору про визначення розміру часток від 23.11.2017 право спільної сумісної власності вказаних осіб припинено та визначено частки по 1/3 частці кожному - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а. с. 14-15, т. 1).

На підставі Договору дарування від 05.12.2017 ОСОБА_4 безоплатно передав належну йому 1/3 частки вказаної квартири ОСОБА_2 (а. с. 16-17, т. 1), відтак на даний час співвласниками квартири є ОСОБА_1 - 1/3 частка, та ОСОБА_2 - 2/3 частки.

Згідно акту про пожежу від 08.12.2001 та акту обстеження технічного стану конструкцій квартири АДРЕСА_2 від 04.01.2002, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтава ради від 15.01.2002 № 7, визнано вказану квартиру, окремі конструкції якої зруйновані внаслідок пожежі, що сталася 8 грудня 2001 року, ветхою та такою, що потребує комплексного капітального ремонту. За результатами обстеження встановлено фізичну зношеність конструкцій квартири на рівні 73% (а. с. 122-123, т. 1).

Згідно довідки підпорядкованої державної пожежної частини № 1 м. Полтави від 10.12.2001 № 751 причиною пожежі є порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні опалювальної печі (а. с. 124, т. 1).

Листом від 30.01.2023 за № 76/2023 КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради повідомило, що не заперечує проти проведення реконструкції квартири АДРЕСА_3 без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту даного будинку та цільового призначення за умови, що ці дії не призведуть до порушення діючих нормативно-правових актів, прав власників інших житлових та нежитлових приміщень, не будуть порушені санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, будуть дотримані будівельні норми під час виконання робіт, виготовлення та виконання робіт згідно проектно-кошторисної документації, а також дозволу на проведення вище зазначених робіт мешканцями будинку (а. с. 28, т. 1).

Згідно висновку експерта ОСОБА_3 № 25 від 26.04.2023, складеного за результатами будівельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_1 , конструктивне та об`ємно-планувальне рішення квартири АДРЕСА_2 відповідають будівельно-технічним вимогам, що діють на території України (а. с. 23-27, т. 1).

Відповідно до Звіту роботи з технічного обстеження квартири АДРЕСА_2 , проведеного ТОВ «Проектне-технічне бюро», за результатами проведеного технічного обстеження вказаного об`єкту встановлено відповідність до ДБН (в.т.ч. ДБН В.2.2-15:2019, можливість його надійної та безпечної експлуатації (а. с. 98-104, т. 1).

Листом від 22.08.2023 за № 0100 ТОВ «Проектне-технічне бюро» повідомило про виправлення друкарських помилок у вказаному висновку обстеження, а саме щодо відсутності опалення на момент обстеження та уточнено оздоблення стін - часткове оздоблення стін штукатуркою на момент обстеження (а. с. 94, т. 1).

Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 08.05.2023 за № 08/05-23.01 встановлено відповідність об`єкта квартири АДРЕСА_2 до ДБН (в тому числі ДБН В.2.2-15:2019 та можливість надійної та безпечної експлуатації (а. с. 11-12, т. 1).

На аркуші справи № 18 тому 1 містяться письмові дозволи інших співвласників будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на узаконення позивачами в судовому порядку реконструкції з надбудовою додаткового поверху належної їм квартири АДРЕСА_5 у вказаному будинку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачі самочинно переобладнали квартиру із зайняттям частини прибудинкової території багатоквартирного будинку, чим порушили права власників інших квартир будинку, без дозволу органу місцевого самоврядування та не надали суду жодних доказів спроби врегулювання існуючого питання із компетентним органом в позасудовому порядку, а тому вимога про визнання право власності на самочинне будівництво спираючись виключно на документацію, що була створена після вчинення будівництва (технічний паспорт, звіт про проведення технічного обстеження, висновок будівельно-технічної експертизи), за відсутності проектно-кошторисної документації та відповідного дозволу на будівництво, є незаконною.

При цьому суд не взяв до уваги як належний доказ висновок експерта ОСОБА_11 № 25 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження, оскільки експерту не було надано всіх необхідних документів для проведення дослідження.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ЦПК України вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту (пункт 98, 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З огляду на спеціальне застереження, наведене у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Нормами Цивільного кодексу України передбачено два випадки, за яких суд може визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: 1) якщо самочинне будівництво здійснювалось на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, особа, яка здійснила таке будівництво може набути право власності за умови надання їй земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно (частина третя статті 376 ЦК України); 2) власник (користувач) земельної ділянки може вимагати визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України «Про основи містобудування»).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена у пункті 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно встановив, що заявляючи про своє право власності на самочинне будівництво, як користувачі земельної ділянки, позивачі вказаної процедури узаконення, визнання права власності та введення в експлуатацію самочинно зведеної/реконструйованої будівлі не дотримались, із відповідними заявами до ДІАМ не звертались, декларацію про початок та закінчення будівництва не подавали, питання щодо прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва не порушували.

Надані позивачами звіт та висновки за результатами проведення технічного обстеження квартири та висновок експерта за результатами експертного будівельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_1 не замінюють рішення компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Крім того, пред`явивши позов до Полтавської міської ради, позивачі не довели порушення їх прав відповідачем, який не уповноважений здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, а також не має повноважень вирішувати питання прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію, тобто не є компетентним органом у справі про визнання права власності на самочинне будівництво.

За змістом пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів.

З наведеної норми слідує, що органом, уповноваженим здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль на території населених пунктів щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) наслідками, є, зокрема, виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільської, селищної, а також міської ради населеного пункту, який не є адміністративним центром області та у якому проживає не більше 50 тисяч населення.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що у разі якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду.

У даному випадку Полтавська міська рада не виконує повноваження державного архітектурно-будівельного контролю, а таким органом є Державна інспекція архітектури і містобудування, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 року № 960 є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Як власник земельної ділянки комунальної форми власності Полтавська міська рада не порушувала прав позивачів, які самочинно звели двоповерхову будівлю на такій земельній ділянці, без належного дозволу, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту та всупереч порядку здійснення містобудівельної діяльності.

Враховуючи вказане колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу позивачів без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна