СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14293/23

пр. № 2/759/207/25

10 червня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головування судді Сенька М.Ф.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представників відповідачів Кузьменко І.Г. , Молодоженя І.І. , Тагієвої Т.В. , секретаря судового засідання Пушкарського О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна,

встановив:

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

До майна померлого приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. 19.02.2020 року завела спадкову справу №55.

За матеріалами спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини 19.02.2020 року звернулась племінниця спадкодавця ОСОБА_6 .

Двоюрідна сестра спадкодавця ОСОБА_1 19.02.2020 року подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

21.07.2020 року ОСОБА_1 відкликала заяву про відмову від спадщини і заявила про прийняття спадщини.

10.03.2020 року до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, після померлого ОСОБА_9 , також зверталась ОСОБА_10 , проте не надала документів на право спадкування.

До спадкової маси, з огляду на матеріали спадкової справи, входило право власності спадкодавця на: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; залишки грошових коштів на рахунках спадкодавця в АТ «ОщадБанк» в загальній сумі 24357 грн. 51 коп.

29.09.2020 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, та заявила, що ОСОБА_6 не має права на спадкування, у зв`язку з тим, що вона була усиновлена.

05.10.2020 року ОСОБА_1 повторно подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Не зважаючи на ці звернення нотаріус 23.10.2020 року видала ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 (за реєстровим №3589), та на квартиру АДРЕСА_3 (за реєстровим №3590), як спадкоємиці другої черги спадкування за правом представлення після її батька ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Лише 27.10.2020 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, за підстав того, що та є спадкоємицею нижчої черги спадкування ніж ОСОБА_6 .

Після цього 05.11.2020 року нотаріус ще видала ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 (за реєстровим №3721), як спадкоємиці другої черги спадкування за правом представлення після її батька ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою, за якою просила скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані на ім`я ОСОБА_6 , скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме спадкове майно за ОСОБА_6 , та видати їй свідоцтво про право на спадщину на все нерухоме майно та банківські рахунки, що належали її двоюрідному брату ОСОБА_9 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , пославшись на те, що ОСОБА_6 не є спадкоємицею.

Нотаріус відмовила в задоволенні цієї заяви, за підстав того, що порушені питання мають вирішуватись в судовому порядку, про що повідомила заявницю листом від 23.03.2021 року.

Між тим, ОСОБА_6 відчужила успадковане нерухоме майно.

Зокрема, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 03.03.2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 19.02.2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Клонцак С.П. за реєстровим №123, а також право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 14.01.2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Багдасаровою О.М. за реєстровим №33.

ОСОБА_1 в серпні 2023 року звернулася до суду з позовом, за яким просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані на ім`я ОСОБА_6 , на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 , скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на ці квартири, визнати за нею право власності на ці ж квартири, в порядку спадкування, та витребувати квартири з чужого незаконного володіння від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Позов мотивовано тим, що єдиною спадкоємицею до майна померлого ОСОБА_9 є позивачка, оформлення спадщини на ім`я ОСОБА_6 та наступне відчуження майна є незаконним, і таким, що порушує права позивачки на спадкове майно.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 08.09.2023 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідачки ОСОБА_6 - адвокат Котович І.О. подав відзив, за яким просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, пославшись на те, що ОСОБА_6 є рідною племінницею спадкодавця, факт усиновлення ОСОБА_6 не позбавляв її права на спадкування, дії приватного нотаріуса Смолянінової О.Я. щодо видачі ОСОБА_6 свідоцтв про право на спадщину є законними.

Позивачка надіслала заперечення (відповідь) на відзив, за якими на вимогах позову наполягала, та вчергове вказала на незаконність дій нотаріуса щодо оформлення спадщини та незаконність дій ОСОБА_6 щодо відчуження спадкового майна.

Інших заяв по суті спору не надходило.

Ухвалою суду від 14.03.2024 року підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті.

Позивачка та її представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві.

Представниці відповідачки ОСОБА_6 - адвокатки Кузьменко І.Г., Молодоженя І.І., заперечували проти позову, пославшись на те, що усиновлення ОСОБА_6 було здійснене без її згоди за відсутності мети усиновлення, тобто є фіктивним, позивачкою не доведено порушення її прав, та заявлено взаємовиключні способи захисту порушеного права. Інші доводи представниць не стосуються суті спору і зводяться до не згоди з процесуальними діями, рішеннями суду у справі.

Представниця відповідачки ОСОБА_7 - адвокатка Тагієва Т.В. також просила в задоволенні позову відмовити, пославшись на те, що її довірителька набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 у спосіб визначений законом, підстав для витребування цього майна на користь позивачки не вбачає.

Відповідачка ОСОБА_8 в суд не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась за адресою належної їй спірної квартири, проте поштові відправлення повертались до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Разом з тим, суд вважає, що ОСОБА_8 була обізнана про справу, оскільки набула право власності на спірну квартиру за договором дарування.

Приватний нотаріус Смолянінова О.Я. в суд також не з`явилась, заперечень на позов не подала.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні докази суд знаходить за можливе задовольнити позов частково виходячи з такого.

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( частина третя статті 46 цього Кодексу)

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини ( стаття 1223 ЦК України).

Статтею 1266 ЦК України, визначено спадкування за правом представлення. Зокрема племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Позивачкою визнається і це знаходить своє підтвердження матеріалами справи, що ОСОБА_11 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , був рідним братом спадкодавця ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_12 .

Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 06.07.2000 року ОСОБА_11 був позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2002 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнаний батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язано відділ реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції м.Києва внести зміни в актовий запис №813 від 27.02.1987 р. про народження ОСОБА_12 , вказавши її прізвище « ОСОБА_14 », по батькові вказати « ОСОБА_14 », батьком вказати « ОСОБА_13 ».

Статтею 532 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (чинного на час усиновлення відповідачки), разом з іншим, було встановлено, що усиновленні та їх нащадки не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер.

Згідно з ч.2 ст. 1260 ЦК України, усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2024 року було задоволено позов ОСОБА_6 про визнання усиновлення недійсним.

Проте постановою Київського апеляційного суду від 02.04.2025 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову, за необґрунтованістю. Ця постанова набула чинності в день її ухвалення. Оскарження постанови в касаційному порядку не зупиняє її дію.

Те, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2024 року виконано в частині поновлення актового запису про народження відповідачки, правового значення для вирішення спору не має.

За таких обставин та вимог закону є очевидним, що ОСОБА_6 , у зв`язку з усиновленням, не мала права спадкувати частку спадщини, яка належала б за законом її батькові ОСОБА_11 , якби він був живим на час відкриття спадщини.

Нотаріусу, як це наведено вище, було відомо про усиновлення ОСОБА_6 , проте належної оцінки цим обставинам вона не надала і видала свідоцтва про право на спадщину за законом особі, яка не мала права на спадкування.

У разі встановлення, що особа, якій видано свідоцтво про право на спадщину, не мала права на спадкування, таке свідоцтво визнається недійсним за рішенням суду на підставі ст.1301 ЦК України.

Отже, позов в частині вимог про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує правову позицію, що викладена постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі № 385/321/20, про те, що позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не є негаторним (на це вказували відповідачі), а є окремим способом захисту порушеного права.

Одночасно, суд відхиляє посилання відповідачки на наказ міністра юстиції від 12.04.2021 року №1106 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного нотаріуса Смолянінової О.Я. щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на майно ОСОБА_9 , оскільки цей наказ не має преюдиційного значення і суперечить дійсним обставинам справи.

Таким чином, спадщину після ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадкоємиця третьої черги спадкування за законом ОСОБА_1 за правом представлення після її матері ОСОБА_16 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На це ж вказує і той факт, що приватний нотаріус Смолянінова О.Я. 15.11.2023 року видала ОСОБА_1 за реєстровим №2981 свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти з усіма нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на рахунках ОСОБА_9 в АТ «Ощадбанк» в загальній сумі 24357,51 грн.

Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Іншими словами спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Якщо майно було набуте безоплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Суд знаходить доведеним, що за обставин справи, як вони викладені вище, ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ці успадковані квартири вибули з власності ОСОБА_1 через незаконні дії приватного нотаріуса Смолянінової О.Я. та відповідачки ОСОБА_6 , тобто вибули не з її волі, та набуті ОСОБА_8 , ОСОБА_17 від особи яка не мала право на їх відчуження на підставі безоплатного договору (договору дарування).

Отже, вимоги позову про витребування майна з чужого незаконного володіння також підлягають задоволенню на підставі статті 388 ЦК України.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16.09.2024 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я., про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, предметом якого є право власності на квартиру АДРЕСА_3 , що за життя налажела ОСОБА_9 , також не має преюдеційного значення. Дана справа наразі перебуває в провадженні Київського апеляційного суду за апеляційними скаргами сторін на рішення у справі.

Судове рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, відповідно до ст. 27 ч. 1 п. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права власності на це майно за набувачем.

Тому, суд вважає, що вимоги позову про скасування рішення державного реєстратора, та про визнання права власності в порядку спадкування, заявлені позитвачкою зайво, а відповідно задоволенню не підлягають.

В даному випадку для поновлення прав позивачки на спадок буде достатньо рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Інших вимог позивачкою не заявлено.

За наведених рішень, з урахуванням того, що позивачці ухвалою суду було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, судовий збір має бути стягнутий з відповідачів в дохід держави в за ставками, встановленим Законом України "Про судовий збір" станом на 01.01.2003 року, з урахуванням ціни позову, пропорційно частці задоволених вимог, відповідно і на підставі ст.141 ЦПК України.

Підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивачки судового збору в сумі 5243,92 грн. не має, оскільки ці кошти, як це вбачається з відповідного платіжного документу, сплачені позивачкою за подання позову до Солом`янського районного суду м. Києва, а тому питання про повернення чи про розподіл судового збору має вирішуватись цим судом в межах судового провадження на забезпечення якого був сплачений.

Вимог про розподіл витрат на правничу допомогу позивачкою не заявлялось.

Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за реєстровим №3589 на ім`я ОСОБА_6 , на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 05 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за реєстровим №3721 на ім`я ОСОБА_6 , на квартиру АДРЕСА_2 .

Витребувати від ОСОБА_8 у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 49,94 кв.м.).

Витребувати від ОСОБА_7 у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_2 (загальна площа 46,7 кв.м., житлова площа 28,8 кв.м.).

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.