Справа № 570/1507/25
Номер провадження 2/570/1135/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В., за участю секретаря судового засідання Атаманюк С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

02.04.2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області, в особі представника - адвоката Максимчука В.П., звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» (далі - Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення з останнього заборгованості за договором позики №13/05-2024 від 13.05.2024 року в сумі 20 944,69 грн., а також 3% річних у сумі 244,25 грн. та інфляційні втрати у сумі 930,00 грн., а також судових витрат.

Короткий зміст заяв по суті справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 13.05.2024 року між ТОВ СГ «Імені Воловікова» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №13/05-2024, згідно якого товариство надало відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 45 000 грн., що підтверджується даними касового ордеру. Згідно умов Договору між сторонами було погоджено порядок повернення позики. Протягом червня-вересня 2024 року відповідачем було повернуто частину грошових коштів в розмірі 20 000 грн., а 21.03.2025 року повернув ще 4 055, 31 грн. Отже, станом на день звернення до суду із позовом відповідач не виконав своє зобов`язання за Договором на суму 20 944,69 грн.

При цьому, оскільки відповідач прострочив грошове зобов`язання, тому в силу ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати станом на 31.03.2025 року, що за розрахунком позивача становить 244,25 грн. 3% річних та 930,00 грн. інфляційні втрати.

Крім того, позивач зазначає про те, що товариством відповідачу було направлено претензію від 14.02.2025 року №01/25, яку він отримав 01.03.2025 року, в якій останньому пропонувалося повернути борг в добровільному порядку, однак відповідач грошові кошти в повному обсязі не повернув.

Відзив на позов не подано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики №13/05-2024 від 13.05.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» та ОСОБА_1 , останній отримав безвідсоткову позику в розмірі 45 000 грн., із зобов`язанням повернути грошові кошти до 31 січня 2025 року.

Згідно п.2.1.1 Договору у випадку неповернення позичальником отриманої від позикодавця позики у встановлені договором строки, позикодавець пред`являє вимогу про сплату боргу до позичальника. Вимога про сплату боргу пред`являється з врахуванням неустойки (штрафів та пені), передбачених цим договором та чинним законодавством України, а також інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до п.3.2. Договору між сторонами узгоджено порядок повернення позики, а саме позичальник повертає частинами по 5 000 грн. до останнього числа кожного місяця починаючи з травня 2024 року.

Згідно даних видаткового касового ордеру від 13.05.2024 року, ОСОБА_1 отримав 45 000 грн. позики від ТОВ СГ «Імені Воловікова» на підставі договору №13/05-2024 від 13.05.2024 року.

Згідно даних прибуткового касового ордеру №172 від 21.06.2024 року ОСОБА_1 перерахував ТОВ СГ «Імені Воловікова» 5 000 грн. (підстава договір №13/05-2024 від 13.05.2024).

Згідно даних прибуткового касового ордеру №188 від 05.07.2024 року ОСОБА_1 перерахував ТОВ СГ «Імені Воловікова» 5 000 грн. підстава (договір №13/05-2024 від 13.05.2024).

Згідно даних прибуткового касового ордеру №215 від 07.08.2024 року ОСОБА_1 перерахував ТОВ СГ «Імені Воловікова» 5 000 грн. (підстава договір №13/05-2024 від 13.05.2024).

Згідно даних прибуткового касового ордеру №258 від 06.09.2024 року ОСОБА_1 перерахував ТОВ СГ «Імені Воловікова» 5 000 грн. (підстава договір №13/05-2024 від 13.05.2024).

Згідно даних прибуткового касового ордеру №113 від 21.03.2025 року ОСОБА_1 перерахував ТОВ СГ «Імені Воловікова» 4 055, 31 грн. (підстава договір №13/05-2024 від 13.05.2024).

Таким чином, станом на 31.03.2025 року за відповідачем утворилася заборгованість за договором позики на загальну суму 22 118,94 грн., що складає 20 944,69 грн. основна сума боргу, 244,25 грн 3% річних, 930,00 грн. інфляційні втрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлялася на адресу суду претензія від 14.02.2025 року №01/25 щодо повернення боргу в добровільному порядку, однак відповідач відшкодував лише частину боргу, не погасив всю суму заборгованості.

Так, в розпорядженні суду на час розгляду справи відсутні належні докази на підтвердження повернення суми боргу відповідачем для позивача чи ухилення позивача від прийняття грошових коштів.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 105 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Частина 2 статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст.625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.

Відтак, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження 254цс19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що свої зобов`язання за Договором позики №13/05-24 від 13.05.2024 року, позивач виконав та надав відповідачу грошові кошти в якості безвідсоткової позики у сумі 45 000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 13.05.2024 року.

Крім того, суд зауважує, що відповідач прийняв всі права та обов`язки, встановлені у Договорі та зобов`язався їх належним чином виконувати. Більше того, своїми діями, а саме: користуючись коштами та частково повернувши борг, що підтверджується прибутковими касовими ордерами, він фактично висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

При цьому, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, порушив встановлений Договором порядок повернення позики та не повернув грошові кошти у встановлений Договором строк, чим допустив заборгованість перед позивачем у сумі 20 944,69 грн.

Відповідач всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконав свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надав.

Крім того, в силу ст.625 ЦК України, як спосіб захисту свого майнового права та інтересу за Договором, позивач у відповідь на порушення відповідачем умов зобов`язання, здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат станом на 31.03.2025 року, які просить стягнути з відповідача, а саме 244,25 грн. 3% річних та 930,00 грн. інфляційні втрати, які суд вважає за можливе задоволити як такі, що відповідають вимогам законності та обгрунтованості.

Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Отже, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №13/05-2024 від 13.05.2024 року, 3% річних та інфляційних втрат, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Частинами 1, 2, 3 ст.134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №161/7163/20 (провадження №61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Тобто, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем наведено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, зокрема витрати правничої допомоги, що складають 7 000 грн. Однак позивачем та його представником в ході розгляду справи не заявлено про компенсацію судових витрат, не надано підтверджуючих документів про розмір понесених ним витрат, обсяг виконаних представником робіт, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості вирішувати питання про стягнення чи відмову у такому стягненні з відповідача понесених витрат на правову допомогу при постановленні рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 12, 76, 81-82, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-279, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» суму боргу за договором позики №13/05-2024 від 13.05.2024 року в розмірі 22 118 (двадцять дві тисячі сто вісімнадцять) грн. 94 коп., з яких 20 944,69 грн. основна сума боргу, 244,25 грн. 3% річних, 930,00 грн. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова», 1, адреса: с.Горбаків, вул.Шкільна, 15-Б, Рівненського району Рівненської області;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий органом 5624 12.12.2023 року, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 .

Суддя Гладишева Х.В.