Справа № 455/234/25
Провадження № 2/455/282/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Івасенко С.М.,

секретаря судового засідання Бобельської Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача адвокат Ярмоловський Л.М.

відповідач не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Бісковицької сільської ради Самбірського району Льівської області (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 04370030, місцезнаходження: Львівська область, Самбірський район, с. Бісковичі, вул. Я.Мудрого,3) про визнання права на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивачка, спадкоємиця) через представника, адвоката Ярмоловського Л.М., звернулася з позовом до Бісковецької сільської ради (надалі відповідач) провизнання права на спадщину за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивачки володів правом на земельну частку ( пай) розміром 0,82 умовних кадастрових гектарів із земель ААГ »Колос» на підставі сертифікату ЛВ №0165846, зареєстрованого за № 677 27.05.1997 року. Після його смерті право на земельну частку ( пай) успадкувала його дружина, мати позивача - ОСОБА_2 . Після її смерті спадщину за заповітом, до складу якої входить і земельна частка (пай), успадкувала позивачка. Проте позивачці відмовлено в оформленні права на земельну частку (пай), так як сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_3 втрачений, а тому її спадкові права підлягають захисту в судовому порядку.

26 лютого 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку загального позовного провадження.

23 квітня 2025 року суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову. Зміна предмета позову стосувалась того, що замість вимог про визнання права власності на земельну частку ( пай), позивачка сформулювала вимоги про визнання права на земельну частку ( пай).

Відповідач відзиву на позов не подав.

02 травня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 22 травня 2025 року. Явка сторін не визвалась обов`язковою.

22 травня 2025 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи по суті. Суд відклав розгляд справи на 17.06.2025 рік.

17 червня 2025 року в судове засідання з`явилися позивачка та її представник. Відповідач чи його представник не з`явилися, про причини неявки не повідомили, 22.05.2025 року подав заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечує.

Заслухавши позивачку та її представника, здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.05.1997 року ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Померлий ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ЛВ № 0165846, який зареєстрований за № 677 від 27.05.1997 року, мав право на земельну частку (пай) із земель с/г підприємства ААГ »Колос» розміром 0,82 умовних кадастрових гектарів, загальна вартість якої складає 1430 грн 08 коп ( надалі - земельна частка (пай)) , підставою для реєстрації було рішення Старосамбірської РДА від 28.02.1997 року №31, що підтверджується копією довідки про наявність та розмір земельної частки (паю) ( витяг з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 398 від 17.08.2023 року, виданої Бісковецькою сільською радою Самбірського району Львівської області, архівним витягом Самбірської районної державної адміністрації від 11.04.2025 року №127/01-21 та копією розпорядження Голови Старосамбірської РДА від 28.02.1997 року №31.

Відповідно до копії довідки Лютовиського старостинського округу виконавчого комітету Бісковецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 09 травня 2024 року за № 250 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали разом в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 прийнято спадщину після смерті чоловіка, яка похоронила його в селі Ракова.

Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 08.10.1959 року підтверджується, що ОСОБА_3 , 1934 року народження, та ОСОБА_2 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ),1939 року народження, були чоловіком та дружиною.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії довідки Лютовиського старостинського округу виконавчого комітету Бісковецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 09 травня 2024 року за № 251 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 разом з дочкою ОСОБА_1 .

05 серпня 2021 року ОСОБА_2 заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією заповіту, який посвідчено старостою сіл Лютовиська, Биличі, Букова, Ракова виконкому Бісковицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №50.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 10 січня 1961 року підтверджується, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після одруження змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 04 вересня 1981 року. З 31.10.2018 року її зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , на дату смерті матері мала 60 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_7 . 13.01.2025 року ОСОБА_7 склала заяву, справжність підпису якої засвідчила староста Лютовиського старостинського округу виконавчого комітету Бісковецької сільської ради Самбірського району Львівської та зареєстрована в реєстрі за №3, про те, що знає, що має право на обов`язкову частку в спадщині після смерті матері та відмовляється від неї.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 підтверджується, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Із змісту позовної заяви вбачається, що він був сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 19 квітня 1967 року підтверджується, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після одруження змінила прізвище на ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_10 від 19 липня1989 року. З 20.02.2012 року її зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , на дату смерті матері мала 56 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_11 . 13.01.2025 року ОСОБА_11 склала заяву, справжність підпису якої засвідчила староста Лютовиського старостинського округу виконавчого комітету Бісковецької сільської ради Самбірського району Львівської та зареєстрована в реєстрі за №2, про те, що знає, що має право на обов`язкову частку в спадщині після смерті матері та відмовляється від неї.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_12 від 09 липня 1972 року підтверджується, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після одруження змінила прізвище на ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_13 від 13 листопада 1993 року. З 05.08.1994 року її зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_14 на ім`я ОСОБА_1 .

Позивачка прийняла спадщину за заповітом після померлої матері, ОСОБА_2 , та оформила свої спадкові права на все успадковане майно, за виключенням права на земельну частку ( пай), що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину від 24.10.2024 року за реєстровим №1660 ( спадкова справа №387/2023), свідоцтва про право на спадщину від 24.10.2024 року за реєстровим №1662 ( спадкова справа №387/2023) та свідоцтва про право на спадщину від 24.10.2024 року за реєстровим №1661 ( спадкова справа №387/2023) , копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78876869, 78875562,78875429 від 24.10.2024 року, копіями витягів з Державного реєстру речових прав №400736906, 400742442 та 400738942 від 24.10.2024 року.

Копією оголошенням у друкованому засобі масової інформації - газеті «Високий замок. Самбірщина» № б/н від 12 серпня 2021 року підтверджується, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0165846, реєстр. №677 виданий на ім`я ОСОБА_3 , вважається недійсним.

Позивачці було відмовлено в оформленні права на земельну частку (пай) у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа, що підтверджується листом Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області від 02 квітня 2024 року за № 691/02-14.

Встановлені обставини свідчать про те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом позивачкою своїх спадкових прав на земельну частку ( пай) на підставі сертифікату на право на земельну ділянку.

Виходячи із змісту статті 524 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), статтей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень статей 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є і свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пунктом 23 цієї постанови роз`яснено про судовий захист права на спадщину у разі відмови нотаріуса в його оформленні.

За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку ( постанова ВС по справі 227/3750/19 від 22 вересня 2021 року.

Отже, право на спадщину є майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає судовому захисту у разі відмови нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 642/4502/17 Верховний Суд виснував про те, що для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову.

У цій справі суд встановив, що право на земельну частка (пай) належало померлому батькові позивачки ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Спадщина після його смерті відкрилася у травні 1997 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК 1963 року), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування права на земельну частка (пай) дружиною померлого, матір`ю позивача, ОСОБА_2 . Відповідно до статті 524 ЦК 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК 1963 року ОСОБА_2 як дружина померлого була спадкоємцем першої черги за законом. Статтею 548 ЦК 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, зокрема, довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Враховуючи, що дружина померлого ОСОБА_3 , мати позивачки ОСОБА_2 , була зареєстровані та проживала разом з ним в АДРЕСА_2 станом на час її смерті, суд виснує, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Отже, право на земельну частку (пай) перейшло до матері позивачки ОСОБА_2 . Оскільки отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК 1963 року ЦК України було правом, а не обов`язком спадкоємця, то неотримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину не спростовує факту прийняття нею у спадщину права на земельну частка (пай).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері позивачки ОСОБА_2 , позивачка прийняла спадщину за заповітом, оскільки померла заповіла саме їй все майно після своєї смерті. Син померлої ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , помер в 2006 році, отже не міг бути спадкоємцем після померлої матері. Дочки померлої, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не проживали разом з матір`ю та заяви про прийняття спадщини не подавали, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважаються таким, що спадщини не прийняли. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої матері ОСОБА_2 . Отже, позивачка прийняла у спадщину право на земельну частку (пай) після померлої матері в установленому законом порядку як спадкоємець за заповітом відповідно до ст. 1269 ЦК України, але оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості у зв`язку із втратою сертифіката серії ЛВ № 0165846, а тому порушене право позивача підлягає захисту, а позовна вимога про визнання права на земельну частка (пай) - задоволенню.

Водночас суд звертає увагу, що позивачка заявила три позовні вимоги, дві з яких щодо визнання права на земельну частка (пай) за померлими спадкодавцями.

Визнання права власності за померлим є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду по справі № 570/997/19 від 16 червня 2021 року, № 522/3974/20 від 14 серпня 2024 року у подібних правовідносинах.

А тому в задоволені позовних вимог про визнання права на земельну частка (пай) за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід відмовити.

За обставин цієї справи належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на земельну частка (пай)) в порядку спадкування, і такі вимоги були заявлені позивачем.

А тому позовну вимогу про визнання права на земельну частка (пай) за позивачкою слід задоволити.

Водночас, суд, не виходячи за межі позовних вимог та предмета позову, з метою забезпечення ефективного судового захисту, задовольняючи вимогу про визнання права на земельну частка (пай), сформульовує задоволену вимогу таким чином, щоб забезпечити його безперешкодне та повне виконання, такий підхід підтримується судовою практикою ( див постанова Верховного Суду по справі № 372/3733/22 від 02 жовтня 2024 року).

Керуючись ст.2,5,10-13, 18, 258-259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Бісковецької сільської ради про визнання права на земельну частку ( пай) в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право на земельну частку ( пай) розміром 0,82 в умовних кадастрових гектарах із земель ААГ`Колос» в порядку спадкування за заповітом від 05.08.2021 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій право на земельну частку (пай) належало в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якому право на земельну частку (пай) належало на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0165846, зареєстрованого 27.05.1997 року за №677.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17 червня 2025 року.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач: Бісковецька сільська рада, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 04370030, місцезнаходження: Львівська область, Самбірський район, село Бісковичі, вул. Я.Мудрого, 3.

Суддя С.М. Івасенко