Справа № 759/8605/23
Провадження № 2/369/714/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

за участю:

представника позивача Костюк Т.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 759/8605/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Навіа Інвест до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ТОВ Навіа Інвест звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 09 лютого 2022 року ТОВ Навіа Інвест та ОСОБА_2 уклали договір фінансового лізингу з додатками № 1, № 2, № 3. Предметом договору лізингу став транспортний засіб Ford Focus, 2014 року випуску. Згідно з додатком № 3 лізингодавець-позивач передав, а ОСОБА_2 отримав у фінансовий лізинг зазначений автомобіль. Вартість предмета лізингу сторони погодили у розмірі 200 000 грн. Лізингоодержувач відповідно до графіку лізингових платежів здійснив сплату лише одного платежу на суму 60 000 грн. Строк сплати останнього платежу - 10 лютого 2023 року. Порушивши умови договору, відповідач не здійснив подальші платежі. Неналежне виконання відповідачем зобов`язання на думку позивача порушує його право на отримання коштів за договором. В зв`язку з цим направив відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору лізингу, витребування майна та стягнення залишку коштів на користь позивача. Вимога отримана відповідачем 10 березня 2023 року, однак вимоги позивача не виконані. В зв`язку з простроченням виконання зобов`язання позивач вважає за необхідне накласти на відповідача штрафні санкції відповідно до умов договору, а також визначені статтею 625 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач просить суд :

1.стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ Навіа Інвест заборгованість за договором фінансового лізингу у розмірі 299 437,25 грн;

2.витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь ТОВ Навіа Інвест транспортний засіб Ford Focus, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ;

3.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 31 травня 2023 року Святошинський районний суд міста Києва передав справу за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що 09 лютого 2022 року ТОВ Навіа Інвест та ОСОБА_2 уклали договір фінансового лізингу № 09022022, за умовами якого лізингодавець передав лізингоодержувачу транспортний засіб, а лізингоодержувач зобов`язувався користуватися та утримувати предмет лізингу належним чином, а також сплачувати встановлені договором платежі. Строк договору сторони встановили з дня його підписання і до остаточного виконання лізингоодержувачем зобов`язань за договором.

В додатку № 1 до договору фінансового лізингу сторони визначили характеристики предмета лізингу.

В додатку № 2 до договору фінансового лізингу сторони погодили графік лізингових платежів, саме після сплати першого платежу у розмірі 60 000 грн, загальна сума платежів - 200 000 грн.

Відповідно до додатку № 3 сторони уклали акт приймання-передавання в лізинг транспортного засобу Ford Focus, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

07 березня 2020 року ТОВ Навіа Інвест набуло у власність автомобіль Ford Focus, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 .

06 березня 2023 року ТОВ Навіа Інвест направило ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу.

Також 06 березня 2023 року ТОВ Навіа Інвест направило ОСОБА_2 вимогу про повернення предмету лізингу.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору фінансового лізингу.

Частиною першою статті 292 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що лізинг це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

За частинами другою, третьою статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина друга статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

З моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 13 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Оскільки в силу особливостей регулювання правовідносин лізингу договором та законом право власності на передане в лізинг майно залишається за лізингодавцем, то наслідком припинення договору лізингу внаслідок відмови лізингодавця за приписами частини другої статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» є відсутність у ТОВ «Навіа Інвест» обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідачу і, відповідно, відсутність права вимагати оплати вартості предмета лізингу.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на розірвання договору та вимагає погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

За частиною другою статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Пункт 6.1.1 договору сторони погодили відповідно до частини другої статті 16 Закону України Про фінансовий лізинг, встановивши, що лізинговий платіж складається з суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, винагороди лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг предмета лізингу, інші комісії у складі лізингового платежу у межах цього договору.

Згідно з пунктом 6.12 у разі, якщо лізинговий платіж за цим договором не сплачено своєчасно або в повному обсязі, грошові вимоги лізингодавця в такому випадку погашаються за рахунок наступних платежів від лізингоодержувача за договором у такій послідовності: відшкодування витрат, пов`язаних з отриманням від лізингоодержувача предмета лізингу, якщо такі витрати матимуть місце; сплата штрафних санкцій, передбачених договором, якщо відповідне порушення з боку лізингоодержувача матиме місце; сплата пені за прострочення лізингового платежу, якщо таке прострочення матиме місце; відшкодування розміру франшизи, передбаченої умовами договору майнового страхування предмета лізингу, у разі настання страхового випадку; сплата прострочених лізингових платежів (першим в частині винагороди лізингодавця, а потів - в частині відшкодування предмета лізингу); сплата регулярних чергових лізингових платежів (першим в частині винагороди лізингодавця, а потів - в частині відшкодування предмета лізингу); відшкодування збитків, спричинених порушенням лізингоодержувачем своїх обов`язків за договором, якщо таке порушення матиме місце.

Ураховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.

Відповідно до пункту 11.5 спірного договору у разі вилучення транспортного засобу, дострокового розірвання договору з причин, зазначених у ньому та/або у законодавстві України, всі раніше сплачені лізингоодержувачем платежі поверненню не підлягають, оскільки є платою за володіння і користування транспортним засобом.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним, тож узгоджене сторонами регулювання не суперечить змісту лізингових відносин, за якими лізингоодержувачу майно надається у виключне користування на визначений термін, та положенням законодавства.

Відповідач сплатив частину лізингових платежів на суму 60 000 грн, що в позові підтверджує позивач, а отже його порушене право може бути поновлене шляхом стягнення непогашеної частини заборгованості за договором фінансового лізингу стосовно плати за користування.

Строк лізингу за спірним договором визначається в Розділі 2 спірного договору, який набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

День, що вважатиметься датою розірвання договору визначається у відповідному повідомленні-вимозі, але не раніше отримання лізингоодержувачем цього повідомлення.

Факт направлення повідомлення-вимоги відповідачу підтверджується наданою позивачем квитанцією про оплату поштового відправлення з трек-номером 130, а факт отримання кореспонденції ним особисто - витягом з електронного сервісу АТ Укрпошта за цим трек-номером. Відповідач не надав жодних доказів на спростування зазначених відомостей.

На виконання умов договору фінансового лізингу відповідно до додатка № 3 до договору лізингоотримувач отримав у користування предмет лізингу 09 лютого 2022 року, про що свідчать підписи сторін на акті.

Відповідно до договору фінансового лізингу та графіку платежів датою наступного платежу було 10 березня 2022 року, датою останнього - 10 лютого 2023 року. Отже, сума заборгованості становить 152 765,96 грн. 06 березня 2023 року позивач направив відповідачу лист-вимогу, в якому вимагав повернути предмет лізингу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення нарахованих на суму заборгованості інфляційних втрат та 3 % річних також підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони у пункті 13.6.1 погодили стягнення пені з лізингоодержувача на користь лізингодавця у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів.

Згідно з пунктами 13.4, 13.8 договору сторони погодили сплату штрафів у розмірі 5% від вартості предмета лізингу кожен у разі порушення лізингоодержувачем умов договору в частині сплати лізингових платежів.

Згідно з пунктом 6.5.3 у випадку зміни курсу долара США в бік зростання більше, ніж на 5% з дати укладання цього договору на дату сплати чергового платежу за графіком лізингових платежів застосовується коригування: винагорода, яка підлягає оплаті в гривні - винагорода відповідно графіку лізингових платежів помножено на курс української гривні до долара США за офіційним курсом НБУ на дату, що передує дню платежу за графіком, поділено на курс української гривні до долара США за офіційним курсом НБУ на дату, що передує даті укладання цього договору.

Відповідач на спростування розміру заборгованості або факту її наявності в цілому, доказів не надав.

Отже, з врахуванням стандарту доказування «більшої вірогідності», принципу змагальності сторін у процесі, суд, врахувавши особливості умов договору фінансового лізингу, структуру лізингових платежів, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за договором лізингу з врахуванням штрафних санкцій, нарахованих за період дії договору, застосування яких погоджено сторонами договору. Водночас, з огляду на зазначені доводи відсутні підстави для задоволення позовних вимог про витребування предмета договору фінансового лізингу на користь позивача.

Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

Окрім того, щодо доводів представника відповідача про необхідність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу за участю фізичної особи, суд зазначає таке.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, що діяла на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

З матеріалів справи вбачається, що протягом дії договору, жодна із них не висувала вимог щодо нотаріального посвідчення договору.

Таким чином, спеціальними нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», які мають пріоритет перед нормами ч.2 ст.799 ЦК України передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

Суд вважає, що відповідач не довів, що заявляв вимогу щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу до його укладення чи під час укладення.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за подання позову ТОВ Навіа Інвест сплатило 7 491,56 грн, а позовні вимоги задоволені на 59,96%, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 4 491,94 грн.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження отриманих адвокатських послуг на заявлену суму.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Навіа Інвест до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Навіа Інвест заборгованість за договором фінансового лізингу у розмірі 299 437,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Навіа Інвест судовий збір у розмірі 4 491,94 грн.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Навіа Інвест», ЄРДПОУ 41529706, м. Київ, просп. М. Бажана, 10, оф. 551.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду виготовлено 02 червня 2025 року.

Суддя: І. О. Фінагеєва