Провадження №2-о/523/348/25
У Х В А Л А

"06" червня 2025 р. м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду міста Одеси Малиновський О.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 02.06.2025р. подали до суду спільну заяву в якій просять:

розірвати шлюб, укладений між ними 06.03.2004р.;

визначити місце проживання неповнолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_1 .

Протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 04.06.2025р. справу розподілено на головуючого суддю Малиновського О.М., яку передано для розгляду 05.06.2025р.

Дослідивши матеріали справи суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи, які носять зобов`язальний характер розглядаються судами за правилами позовного провадження, зокрема якщо особа звертається до суду з вимогою за захистом її порушеного, невизнаного або оспорюваного права з боку фізичної та/або юридичної особи, у тому числі суб`єктом владних повноважень. Якщо виникнення права на реалізацію майнових та/або немайнових прав залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей (частина 3 статті 293 ЦПК України).

Передумовою звернення подружжя до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу є укладання між ними нотаріально посвідченого письмового договору про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей (ч.ч.1,2 ст.109 СК України).

За приписами статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом ( стаття 161 СК України).

Отже, Сімейним кодексом України встановлено, що визначення місця проживання дитини відбувається за взаємною згодою батьків, а у випадку досягнення дитиною певного віку, з урахуванням її думки. За недосягнення батьками такої згоди, виниклий між батьками спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з метою розірвання шлюбу, заявники одночасно просять визначити місце проживання дитини, що вказує на наявність спору про право матеріальне, а як наслідок на неможливість розгляду таких вимог в порядку окремого провадження.

При таких обставин, суддя дійшов висновку, що вимога про визначення місця проживання дитини не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження та в цій частині вимог слід відмовити у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.315 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повної ухвали суду.

Повну ухвалу суду складено та підписано 06 червня 2025р.

Суддя