КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3407/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 752/3284/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Мазура Ю.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Національного авіаційного університету (далі - НАУ) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що з 2006 року позивач працював на посадах науково-педагогічного працівника НАУ. 21.12.2023 року відповідачем видано наказ по № 08/к-с «Про оголошення догани», яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Згідно з наказом від 11.01.2024 року № 36/к в редакції наказу від 19.01.2024 року № 81/к позивача звільнено з роботи згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Позивач зазначає, що у наказі від 21.12.2023 року № 08/к-с «Про оголошення догани» немає посилань на конкретні випадки допущення ним порушень та не зазначено конкретних доручень, виконання яких входило б до кола його посадових обов`язків, але які не були виконані або виконані не вчасно.

Наказ від 11.01.2024 року № 36/к про його звільнення не містить вказівки на суть (зміст) допущеного відповідачем повторного порушення трудової дисципліни. У той же час за змістом п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України саме повторне порушення трудової дисципліни має утворювати системність («систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку»), яка надає роботодавцю правові підстави для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Відсутня у цьому наказі й вказівка на норму трудового договору (контракту), іншого документу, в якому визначені його обов`язки, які він порушив повторно.

Вважає, що відсутність правових підстав для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України є підставою для скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ, виданий НАУ від 21.12.2023 року № 08/к-с «Про оголошення догани»;

- визнати незаконним та скасувати наказ, виданий НАУ від 11.01.2024 року № 36/к;

- поновити його на посаді завідувача кафедри міжнародного туризму та країнознавства Факультету міжнародних відносин НАУ з 11.01.2024 року та на посаді професора (на 0,5 окладу) кафедри міжнародних відносин, інформації та регіональних студій Факультету міжнародних відносин НАУ з 11.01.2024 року;

- стягнути з НАУ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2024 року до дня ухвалення судового рішення;

- стягнути з НАУ на користь ОСОБА_1 75 000 грн на відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувсяз апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

Вказує, що в матеріалах справи не міститься доказів невиконання службових доручень керівництва, які були підставою для звільнення позивача. Твердження відповідача про невиконання п. 1.3 наказу від 06.12.2023 року № 512/од «Щодо безпеки життєдіяльності здобувачів вищої освіти у період воєнного стану під час зимових канікул, різдвяних та новорічних свят» є безпідставними, що підтверджується витягом з протоколу засідання кафедри МТК від 15.12.2023 року № 20 про вчасне виконання наказу.

Також наголошує, що матеріали справи не містять доказів порушення трудової дисципліни, невиконання норм законодавства або внутрішніх документів НАУ та невиконання позивачем академічних норм про підтримання високої академічної культури та незабезпечення дотримання академічної доброчесності здобувачами вищої освіти, а саме відсутність перевірки курсових робіт здобувачів спеціальності 242 «Туризм і рекреація» на наявність плагіату.

Вказує, що наявність службової записки заступника декана ОСОБА_2 без свідків та достатніх доказів для перевірки наявності в діях позивача дисциплінарного проступку щодо «підвищення голосу на колег, погроз, прояв некоректного і нешанобливе ставлення до співробітників університету, приниження їх людської гідності» не свідчать про порушення позивачем трудової дисципліни .

Також відсутні докази про порушення позивачем трудової дисципліни відповідно до наказу та службової записки декана ФМВ ОСОБА_3 від 11.01.2024 року №15/04. Відповідно до п. п. 6.1 та 6.5 Правил внутрішнього розпорядку НАУ, ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», займана позивачем посада завідувач кафедри-професор віднесена до посад науково-педагогічних працівників, а відтак він правомірно виходив на робоче місце згідно з п. 6.5 Правил внутрішнього розпорядку НАУ - за розкладом занять та індивідуальним графіком роботи на кафедрі.

Звертає увагу, що звільнення з посади професора (0,5 окладу за сумісництвом) кафедри міжнародних відносин, інформації та регіональних студій факультету міжнародних відносин університету виконано з порушеннями, оскільки до застосування дисциплінарного стягнення на підставі наказу НАУ від 11.01.2024 року № 36/к у вигляді звільнення відсутня повторність вчинення дисциплінарного проступку, а також відповідач не повідомляв про наявність претензій до роботи позивача на цій посаді та не пропонував надати пояснення.

Додатково просить стягнути з відповідача судові витрати у суді апеляційної інстанції на підставі додаткової угоди від 08.10.2024 року № 5 до договору про надання правової допомоги від 12.01.2024 року № 12-01/2024.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача НАУ - Семенова К.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що доводи позивача про відсутність відповідних доказів та обґрунтувань, щодо оголошення доган та звільнення ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи, а тому рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в апеляційній скарзі ставить під сумнів достовірність викладених слів у доповідній записці професором ОСОБА_4 , проте доповідна, як і службова записка є видом управлінської документації, яка наведена в Класифікаторі управлінської документації НК 010:2021, затвердженому Мінекономіки, та слугує письмовим доказом та безпосереднім поясненням свідка в даній ситуації, який позивачем не спростовано жодним належним доказом.

Судом встановлено, що позивач систематично порушував трудову дисципліну, а саме був відсутній на робочому місці та не дотримувався Правил внутрішнього трудового розпорядку НАУ, якими встановлено розпорядок робочого дня.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» про заміну сторони. Замінено відповідача у справі Національний авіаційний університет на його правонаступника ДНП «Державний університет «Київський авіаційний інститут».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача НАУ, правонаступником якого є ДНП «Державний університет «Київський авіаційний інститут» - Білий В.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було належно доведено наявність систематичності недотримання працівником трудової дисципліни, а саме позивач під час виконання трудових обов`язків, допускав прояви неетичного спілкування з колегами, прояви неповаги та неправомірного тиску, що стало порушенням п. 1.7, ч. 3.4 розділу 3 Статуту НАУ від 05.09.2022, п. 7 ч. 4.1 розділу 4 Правил внутрішнього розпорядку НАУ, затверджених 22.01.2018, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності вперше.

Другим фактом недотримання працівником трудової дисципліни та систематичного порушення Правил внутрішнього розпорядку НАУ, а саме п. 6.5 Правил внутрішнього розпорядку НАУ, є відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в робочий час протягом грудня 2023.

Оскільки до позивача вже застосовувалось дисциплінарне стягнення, знято воно не було, позивач заяви про дострокове зняття дисциплінарного стягнення не надавав, з моменту його накладення на момент звільнення позивача рік не минув, пояснень про наявність поважних причин допущених порушень позивач не надав, суд зазначив, що відповідачем дотримано вимоги законодавства України щодо порядку звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Проте із висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись неможливо виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 25.09.2006 року № 832/к ОСОБА_1 , доктора географічних наук, професора, прийнято на посаду професора кафедри організації авіаційних перевезень Інституту економіки та менеджменту університету з 01.09.2006 року по 30.06.2007 року на умовах контракту.

Згідно з наказом від 29.06.2010 року № 413/к строковий трудовий договір з ОСОБА_1 переукладено на строковий трудовий договір на підставі його обрання на посаду професора кафедри організації авіаційних перевезень та послуг Інституту економіки та менеджменту.

Наказом НАУ від 30.06.2011 року № 446/к строковий трудовий договір з ОСОБА_1 переукладено на 5 років на підставі його обрання на посаду професора кафедри країнознавства і туризму Інституту міжнародних відносин НАУ.

Відповідно до наказу від 30.06.2016 року № 598/к строковий трудовий договір з ОСОБА_1 було переукладено на 5 років на підставі його обрання на посаду професора кафедри країнознавства і туризму Інституту міжнародних відносин НАУ.

Згідно з наказом від 18.01.2019 року № 22/к ОСОБА_1 переведено на посаду професора кафедри країнознавства і туризму Факультету міжнародних відносин НАУ.

Відповідно до наказу від 24.02.2020 року № 161/к ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача кафедри міжнародного туризму і країнознавства Факультету міжнародних відносин НАУ.

Згідно з наказом від 25.06.2021 року № 562/к строковий трудовий договір з ОСОБА_1 переукладено на 5 років на підставі його обрання за конкурсом на посаду професора кафедри міжнародного туризму і країнознавства Факультету міжнародних відносин НАУ.

Наведені обставини підтверджуються записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та наявними у матеріалах справи витягами з наказів ректора (т. 1 а. с. 40-44, 145-152).

Наказом НАУ від 20.12.2023 року № 15/453 оголошено догану ОСОБА_1 , завідувачу кафедри міжнародного туризму та країнознавства ФМВ за порушення трудової дисципліни відповідно до п. 1 ст. 147 КЗпП України та п. 8.2 Правил внутрішнього розпорядку НАУ на підставі:

1) доповідної записки голови фахової секції № 11 «Міжнародні відносини та туризм» НМРР НАУ № 368/15 від 13.12.2023 року; службової записки заступника декана ФМВ ОСОБА_2 № 15/446 від 15.12.2023 року; службової записки декана ФМВ НАУ ОСОБА_3 № 15/448 від 18.12.2023 року; розпорядження декана ФМВ НАУ ОСОБА_3 № 15/30роз від 19.12.2023 року; пояснень ОСОБА_1 за вх. № 15/452 від 19.12.2023 року; витягу з протоколу засідання кафедри міжнародного туризму та країнознавства ФМВ НАУ від 15.12.2023 року № 20; службової записки провідного фахівця кафедри ОСОБА_7 від 19.12.2023 року; службової записки заступника декана ФМВ ОСОБА_2 від 20.12.2023 року № 15/453 (т. 1 а. с. 49).

Наказом НАУ від 11.01.2024 року № 36/к (зі змінами внесеними наказами від 19.01.2024 року № 81/к та від 22.01.2024 року № 87/к) ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача кафедри міжнародного туризму та країнознавства ФМВ НАУ та професора (0,5 окладу за сумісництвом) кафедри міжнародних відносин, інформації та регіональних студій з 11.01.2024 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

У вказаному наказі підставами для його винесення вказано: наказ голови комісії з реорганізації НАУ, в.о. ректора Шульги В.П. від 21.12.2023 № 08/к-с, яким було оголошено догану ОСОБА_1 ; службова записка декана ФМВ ОСОБА_3 від 11.01.2024 № 15/04 про систематичне порушення Правил внутрішнього розпорядку НАУ та невиконання розпорядження декана ФМВ від 10.01.2024 року № 15/01роз (т. 1 а. с. 51, 52).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Зазначені правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 742/4121/18, від 20 липня 2022 року у справі № 724/1592/21, від 08 квітня 2024 року у справі № 632/822/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18 зазначено, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

Вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд повинен перевірити законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення (річний строк та інше). Отже, незалежно від того, чи оспорює позивач такі накази, які й не потрібно оспорювати заявленням окремої позовної вимоги, суд перевіряє законність таких наказів про оголошення доган, які передували звільненню за систему порушень.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 21 червня 2023 року у справі № 212/5018/20 , від 19 липня 2023 року у справі № 216/1431/19 , від 14 лютого 2024 року у справі № 537/4343/20 .

У даній справі встановлено, що наказом НАУ від 20.12.2023 року № 15/453 оголошено догану ОСОБА_1 , завідувачу кафедри міжнародного туризму та країнознавства ФМВ за порушення трудової дисципліни відповідно до п. 1 ст. 147 КЗпП України та п. 8.2 Правил внутрішнього розпорядку НАУ.

Підставами для оголошення позивачу догани у вказаному наказі зазначено: 1) доповідну записку голови фахової секції № 11 «Міжнародні відносини та туризм» НМРР НАУ № 368/15 від 13.12.2023 року; службову записку заступника декана ФМВ ОСОБА_2 № 15/446 від 15.12.2023 року; службову записку декана ФМВ НАУ ОСОБА_3 № 15/448 від 18.12.2023 року; розпорядження декана ФМВ НАУ ОСОБА_3 № 15/30роз від 19.12.2023 року; пояснення ОСОБА_1 за вх. № 15/452 від 19.12.2023 року; витяг з протоколу засідання кафедри міжнародного туризму та країнознавства ФМВ НАУ від 15.12.2023 року № 20; службову записку провідного фахівця кафедри ОСОБА_7 від 19.12.2023 року; службову записку заступника декана ФМВ ОСОБА_2 від 20.12.2023 року № 15/453 (т. 1 а. с. 49).

З матеріалів справи вбачається, що заступником декана факультету міжнародних відносин (далі - ФМВ) НАУ ОСОБА_2 було повідомлено декана ФМВ НАУ ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не виконує вчасно та якісно службові доручення, зокрема, не виконано п. 1.3 наказу від 06.12.2023 року № 512/од «Щодо безпеки життєдіяльності здобувачів вищої освіти у період воєнного стану під час зимових канікул, різдвяних та новорічних свят» (т. 1 а. с. 200).

Відповідно до п. 1.3. наказу від 06.12.2023 року № 512/од «Щодо безпеки життєдіяльності здобувачів вищої освіти у період воєнного стану під час зимових канікул, різдвяних та новорічних свят» керівникам структурних підрозділів: надати загальний по структурному підрозділу звіт про проведені профілактичні заходи щодо безпеки життєдіяльності здобувачів освіти під час зимових канікул, різдвяних та новорічних свят до відділу по роботі зі студентами (каб. 1.360) до 15.12.2023 року (т. 1 а. с. 205).

У службовій записці заступника декана ФМВ ОСОБА_2 від 20.12.2023 року № 15/453 вказано, що завідувачі кафедр мали до 13.12.2023 року надати заступнику декана ФМВ ОСОБА_2 витяги з протоколів засідання кафедр про проведені профілактичні заходи, та зробити відповідні записи у журналах кураторів академічних груп ( а.с. 206, т. 1).

Витяг з протоколу засідання кафедри від 15.12.2023 року був наданий позивачем лише разом з поясненнями до розпорядження декана ФМВ від 19.12.2023 № 15/30 «Про заходи дисциплінарного реагування» (т. 1 а. с. 48).

Тобто, отримавши доручення провести засідання кафедри та надати витяг з протоколу до 13.12.2023 року, позивач провів засідання 15.12.2023 року, а витяг з протоколу надав 19.12.2023 року, чим не виконав вчасно службове доручення деканату ФМВ НАУ.

Наведене свідчить про недотримання позивачем виконавчої дисципліни.

Також у службовій записці від 15.12.2023 року заступником декана ФМВ НАУ ОСОБА_2 було повідомлено декану ФМВ НАУ ОСОБА_3 про неетичну поведінку та виконавчу дисципліну позивача ОСОБА_1 , зокрема останній допускає порушення академічних норм та систематично зриває адміністративні наради факультету. Так 28.11.2023 року, 12.12.2023 року та під час інших адміністративних нарад ОСОБА_1 підвищував голос на колег, погрожував, проявляв некоректне і нешанобливе ставлення до співробітників університету, принижував їх людську гідність.

Крім того, заступником декана ФМВ НАУ ОСОБА_2 було повідомлено декана ФМВ НАУ ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не забезпечує дотримання академічної доброчесності здобувачами вищої освіти - на кафедрі міжнародного туризму та країнознавства курсові роботи здобувачів спеціальності 242 «Туризму і рекреація» не перевірялися на наявність плагіату, про що було повідомлено ОСОБА_1 під час адміністративної наради ФМВ 12.12.2023 року.

У доповідній записці голови фахової секції № 11 «Міжнародні відносини та туризм» НМРР НАУ, доктора політичних наук, професора ОСОБА_4 від 13 грудня 2023 року на ім`я декана ФМВ ОСОБА_3 було повідомлено про випадок неетичної поведінки завідувача кафедри міжнародного туризму і країнознавства, професора ОСОБА_1 , 13 грудня 2023 року, коли ОСОБА_1 зателефонував до неї щодо з`ясування причин затримки секцією № 11 НМРР НАУ «Міжнародні відносини та туризм» рукопису його підручника «Міжнародне регіонознавство», який перебував на розгляді в даній секції. Як зазначила професор ОСОБА_4 , позивачу було пояснено процедуру контролю якості рукопису наукового/навчального видання та повідомлено про те, що в наданому позивачем пакеті документів з рукописом є значні недоліки, через що рецензувати його всі члени секції відмовились, адже він не відповідав вимогам НАУ, через що було прийняте рішення повернути рукопис і супровідний пакет документів авторам на доопрацювання.

В результаті спілкування з ОСОБА_1 професор ОСОБА_4 потрапила « під шквал погроз і негативного наративу, що останнім часом є популярним у його використанні.» Тому вона звернулась до декана факультету з проханням сприяти припиненню тиску та погроз з боку професора ОСОБА_1 ( а.с. 155, т. 1).

Згідно зі службовою запискою декан ФМВ НАУ ОСОБА_3 № 15/448 від 18.12.2023 року просив ректора НАУ Шульгу В. розглянути питання щодо застосування заходів дисциплінарного стягнення щодо завідувача кафедри міжнародного туризму та країнознавства ОСОБА_1 за систематичне нехтування етичними та моральними нормами науково-педагогічного працівника НАУ, що виразилися у систематичній зверхній та некоректній поведінці відносно членів колективу ФМВ НАУ (т. 1 а. с. 201).

Розпорядженням декана факультету міжнародних відносин НАУ від 19 грудня 2023 року «Про заходи дисциплінарного реагування» було вказано ОСОБА_1 надати пояснення в письмовій формі на ім`я декана ФМВ ОСОБА_3 щодо фактів неетичної поведінки та виконавчої дисципліни, які викладені у доповідних записках професора ОСОБА_4 та заступника декана ОСОБА_2 ( а.с. 202, т. 1).

На виконання вказаного розпорядження, позивач, ознайомившись зі змістом доповідних записок, надав пояснення, в яких заперечував викладені факти неетичної поведінки, вказував про виконання наказу № 512/од та про здійснення перевірки курсових робіт здобувачів вищої освіти на плагіат в індивідуальному порядку ( а.с. 203, т. 1).

Відповідно до пунктів 1,7 частин 3.4 розділу 3 Статуту НАУ від 05.09.2022 року Університет забезпечує дотримання: вимог законодавства України, професійної етики і взаємної поваги до гідності працівників і здобувачів освіти у межах етичних положень у сфері наукової і освітньої діяльності Університету.

Відповідно до ст. 3 Кодексу честі науково-педагогічного працівника НАУ: Науково-педагогічний працівник дбає про підтримку високої академічної культури, атмосфери довіри і взаємної поваги в університетському товаристві.

Згідно з п.7 ч. 4.1 розділу 4 Правил внутрішнього розпорядку НАУ затверджених 22.01.2018 року, усі працівники Університету зобов`язані поводити себе гідно, чітко дотримуватись Правил внутрішнього розпорядку .

Згідно з п. 11 ч. 5.1 розділу 5 Правил внутрішнього розпорядку: Адміністрація Університету зобов`язана сприяти створенню в колективі ділової творчої атмосфери.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем було дотримано процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, зважаючи на порушення останнім виконавчої дисципліни, норм ділового спілкування та етики шляхом винесення наказу від 20.12.2023 року № 15/453 «Про оголошення догани».

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу, виданого НАУ від 11.01.2024 року № 36/к.

Судом встановлено, що наказом НАУ від 11.01.2024 року № 36/к (зі змінами внесеними наказами від 19.01.2024 року № 81/к та від 22.01.2024 року № 87/к) ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача кафедри міжнародного туризму та країнознавства ФМВ НАУ та професора (0,5 окладу за сумісництвом) кафедри міжнародних відносин, інформації та регіональних студій з 11.01.2024 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

У вказаному наказі підставами для його винесення вказано: наказ голови комісії з реорганізації НАУ, в.о. ректора Шульги В.П. від 21.12.2023 № 08/к-с, яким було оголошено догану ОСОБА_1 ; службова записка декана ФМВ ОСОБА_3 від 11.01.2024 № 15/04 про систематичне порушення Правил внутрішнього розпорядку НАУ та не виконання розпорядження декана ФМВ від 10.01.2024 року № 15/01роз (т. 1 а. с. 51, 52).

Відповідно до доповідної записки від 22.12.2023 року № 06.35/175 заступника начальника відділу безпекової діяльності НАУ Зубка Є. було надано витяг із бази системи контролю «U-Prox».

Згідно з наданої у витягу інформації ОСОБА_1 був присутній на території корпусів НАУ 01.12.2023 року, 04.12.2023 року, 06.12.2023 року, 12.12.2023 року, 13.12.2023 року, 14.12.2023 року, 19.12.2023 року, 20.12.2023 року, 21.12.2023 року.

Втім з 01.12.2023 року по 21.12.2023 року було 15 робочих днів, тобто 6 робочих днів позивач взагалі не з`являвся на території університету без поважних причин.

Як вбачається з роздруківки бази системи контролю «U-Prox» час входу (в`їзду) на територію НАУ позивача, а саме 01.12.2023 року - час першого входу 11.49; 04.12.2023 року - час першого входу 13.13.; 06.12.2023 року - час першого входу 13.34; 12.12.2023 року - час першого входу 09.17; 13.12.2023 року - час першого входу 10.40; 14.12.2023 року - час першого входу 11.38; 19.12.2023 року - час першого входу 08.33; 20.12.2023 року - час першого входу 10.11; 21.12.2023 року - час першого входу 10.30.

Разом з цим, Правилами внутрішнього трудового розпорядку НАУ встановлено розпорядок робочого дня, а саме п. 6.5 Правил внутрішнього розпорядку НАУ: «В Університеті встановлено такий час початку та закінчення роботи: працівники науково-дослідної частини і науково-дослідних лабораторій, відділів, центрів тощо: з 8.00 до 17.00 (п`ятиденний робочий тиждень); навчально-допоміжні підрозділи: з 8.00 до 17.00 (п`ятиденний робочий тиждень), адміністративно-управлінські підрозділи: з 8.00 до 17.00 (п`ятиденний робочий тиждень)».

За встановленими у справі обставинами, відповідач, констатуючи систематичність недотримання позивачем трудової дисципліни, зазначив, що позивач під час виконання трудових обов`язків, порушував виробничу дисципліну, допускав прояви неетичного спілкування з колегами, прояви неповаги та неправомірного тиску, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності вперше 20.12.2023 року у формі догани.

Другим фактом недотримання працівником трудової дисципліни та систематичного порушення Правил внутрішнього розпорядку НАУ, а саме п. 6.5 Правил внутрішнього розпорядку НАУ, є відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в робочий час в окремі дні, у період з 01 грудня по 21 грудня 2023 року.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в робочий час мало місце у період з 01 по 21 грудня 2023 року, тобто до винесення відповідачем наказу від 21 грудня 2023 року № 08/к-с, яким позивачу було оголошено догану.

Встановлено, що відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 12» № 14872, виданої ОСОБА_1 , останній знаходився у неврологічному відділенні КМКЛ № 12 в період з 22.12.2023 року по 03.01.2024 року та довідки Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 12» № 2895, виданої ОСОБА_1 , позивач знаходився у неврологічному відділенні КМКЛ № 12 в період з 01.03.2024 року по 20.03.2024 року ( а.с. 180- 181, т.2).

Матеріали справи не містять доказів того, що у період з 22.12.2023 року до 11.01.2024 року позивач вчиняв новий дисциплінарний проступок.

Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 302/701/16 зробив висновок про те, що у справі про звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладений на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У вказаній постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 302/701/16 , залишаючи без змін судові рішення про задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, Верховний Суд вказав, що «позивача неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності, 21 червня та 08 липня 2016 року до позивача було застосовано догану, а 14 липня 2016 року звільнено за пунктом 3 частини1 статті 40 КЗпП України. Підставою для звільнення став проступок вчинений позивачем 14 червня 2016 року Таким чином, після застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани 08 липня 2016 позивач не скоїла знов дисциплінарного проступку, звільнення її за проступок, який мав місце 14 червня 2016 року та скоєний до винесення доган, унеможливлював розірвання трудових відносин сторін з ініціативи власника за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України. Тому суди дійшли правильного висновку про відсутність у відповідача правової підстави для звільнення позивача з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.»

Оскільки підставою для звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи 11.01.2024 року відповідач визначив систематичне невиконання ним своїх посадових обов`язків, проте після притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани вперше 21 грудня 2023 року ОСОБА_1 не вчиняв нового проступку, тому у відповідача не було підстав для його звільнення, адже для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача провизнання незаконним та скасування наказу НАУ від 11.01.2024 року № 36/к та поновлення його на посаді завідувача кафедри міжнародного туризму та країнознавства Факультету міжнародних відносин НАУ, правонаступником якого є ДНП «Державний університет «Київський авіаційний інститут», з 11.01.2024 року та на посаді професора (на 0,5 окладу) кафедри міжнародних відносин, інформації та регіональних студій Факультету міжнародних відносин з 11.01.2024 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає розрахунку відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, за змістом якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 564/2797/19 роз`яснив, що середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому працівника було звільнено.

За умови доведеності незаконності звільнення позивача наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою про доходи, виданою НАУ від 03.06.2024 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри за листопад, грудень 2023 року складає 893,96 грн (т. 2 а. с. 78).

Згідно з довідкою про доходи, виданою НАУ від 03.06.2024 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді професора , 0,5 ст., за сумісництвом, за листопад, грудень 2023 року складає 430 грн 79 коп. (т. 2 а. с. 78).

При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів враховує, що кількість робочих днів за період вимушеного прогулу склала 339 днів, середньоденна заробітна плата позивача за два календарних місяці, які передували дню звільнення, складала 893,96 грн (за сумісництвом - 430,79 грн), у зв`язку з чим сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає : (339 х 893,96 =303 052 грн. 44 коп. ) + ( 339 х 430,79 грн.= 146 037 грн. 81 коп.) = 449 090,25 грн.

Отже , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12січня 2024 року по 30 квітня 2025 року в сумі 449 090 грн. 25 коп., з вирахуванням із цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши, що незаконне звільнення позивача призвело до порушення його трудових прав, що спричинило душевні страждання та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачеві завдано моральної шкоди, розмір відшкодування якої з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, вимог розумності та справедливості колегія суддів визначає у сумі 10 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами апеляційної перегляду колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково: рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до НАУ про визнання незаконними та скасування наказу від 11.01.2024 року №36/к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди; в іншій частині позовних вимог ( про визнання незаконним та скасування наказу, виданого НАУ від 21.12.2023 року № 08/к-с «Про оголошення догани») - відмовити.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Судом встановлено, що 12.01.2024 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Володимира Власенка» укладено договір про надання правової допомоги № 12-01/2024 (т. 1 а. с. 32, 33).

Додатковою угодою від 12.01.2024 року до договору про надання правової допомоги від 12.01.2024 року № 12-01/2024 сторони встановили плату (гонорар) за надання послуг по договору у такому розмірі: 2500 грн - складання та направлення адвокатського запиту до НАУ; 3000 грн - за представництво виконавцем інтересів замовника у кожному з призначених судом судових засідань (т. 1 а. с. 34).

Додатковою угодою від 12.01.2024 року до договору про надання правової допомоги від 12.01.2024 року № 12-01/2024 сторони встановили плату (гонорар) за досудову підготовку документів у розмірі 8000 грн (т. 1 а. с. 35).

Додатковою угодою від 17.04.2024 року до договору про надання правової допомоги від 12.01.2024 року № 12-01/2024 сторони встановили плату (гонорар) у розмірі 5000 грн за вивчення доводів відзиву, вивчення доданих до відзиву внутрішніх документів відповідача у справі, складання відповіді на відзив, узгодження відповіді на відзив із замовником, направлення копії відповіді на відзив на адресу відповідача у справі (т. 2 а. с. 153).

Згідно з платіжною інструкцією від 13.01.2024 року № 0.0..1 (т. 1 а. с. 38) ОСОБА_1 сплатив на рахунок АО «Володимира Власенка» 2500 грн, згідно з платіжною інструкцією від 08.02.2024 року № 0.0..1 (т. 1 а. с. 39) - 8000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 22.04.2024 року № 0.0..1 (т. 2 а. с. 156) - 5000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 23.04.2024 року № 0.0..1 (т. 2 а. с. 157) - 3000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 12.06.2024 року № 0.0..1 (т. 2 а. с. 158) - 3000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 10.07.2024 року № 0.0..1 (т. 2 а. с. 187) - 1500 грн, згідно з платіжною інструкцією від 11.09.2024 року № 0.0..1 (т. 2 а. с. 188) - 3000 грн., всього - 26 000 грн.

Приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій, обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принцип розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, із 26 000 грн. до 15 000 грн. Зокрема, колегія суддів враховує, що визначені адвокатом роботи - складання та направлення адвокатського запиту до НАУ (2500 грн) фактично входять до робіт з досудової підготовки документів та складання позовної заяви (8000 грн), а також вважає, що визначена адвокатом вартість робіт участь в судових засіданнях в розмірі 9000 грн. не відповідає принципам розумності та пропорційності судових витрат.

Також встановлено, що додатковою угодою від 12.01.2024 року до договору про надання правової допомоги від 12.01.2024 року № 12-01/2024 сторони встановили плату (гонорар) за виконання виконавцем доручень замовника у такому розмірі: за підготовку апеляційної скарги, формування матеріалів апеляційної скарги, подання (направлення) апеляційної скарги до апеляційного суду - 6000 грн; за ознайомлення з матеріалами цивільної справи у Голосіївському районному судді м. Києва - 2000 грн; за представництво виконавцем інтересів замовника у кожному з призначених судом апеляційної інстанції судовому засіданні - 3000 грн за кожне судове засідання.

Згідно з платіжною інструкцією від 10.10.2024 року № 2.68449247.1 (т. 2 а. с. 240) ОСОБА_1 сплатив на рахунок АО «Володимира Власенка» 3000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 01.11.2024 року № 0.0..1 (т. 2 а. с. 42) - 3000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 17.12.2024 року № 0.0..1 (т. 2 а. с. 42 зв.) - 2000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 10.02.2025 року № 1.92597367.1 (т. 1 а. с. 43) - 3 000 грн, згідно з платіжною інструкцією від 29.04.2024 року № 2..1 (т. 2 а. с. 58) - 3000 грн., всього - 14 000 грн. (т. 2 а. с. 58).

Приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій, обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принцип розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, до 8000 грн. Зокрема, колегія суддів вважає, що визначена адвокатом вартість робіт за ознайомлення з матеріалами цивільної справи у Голосіївському районному суді м. Києва у розмірі 2000 грн та вартість робіт за участь в двох судових засіданнях в розмірі 6000 грн. не відповідають принципам розумності та пропорційності судових витрат.

За подання позовної заяви до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2423 грн, за подання апеляційної скарги - 3633,60 грн.

Таким чином, відповідач повинен компенсувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 402,72 грн. ( 3028 грн. х 13,3%), враховуючи, що позовні вимоги про скасування наказу про оголошення догани задоволенню не підлягають.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 вказано, що: «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи».

Таким чином, за подання позовної заяви та апеляційної скарги в частині вимог про скасування наказу про звільнення з роботи, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 17 283,25 грн судового збору ( 3028 грн. + 3028 грн.+ 4490 грн. 90 коп. + 6736 грн. 35 коп.), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при пред`явленні таких вимог.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ, виданий Національним авіаційним університетом від 11 січня 2024 року №36/к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри міжнародного туризму та країнознавства Факультету міжнародних відносин Національного авіаційного університету з 12 січня 2024 року та на посаді професора (на 0,5 окладу за сумісництвом) кафедри міжнародних відносин, інформації та регіональних студій Факультету міжнародних відносин Національного авіаційного університету з 12 січня 2024 року.

Стягнути з Національного авіаційного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 січня 2024 року по 30 квітня 2025 року в сумі 449 090 (чотириста сорок дев`ять тисяч дев`яносто) грн. 25 коп., з вирахуванням із цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Національного авіаційного університету на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Національного авіаційного університету на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 402 грн. 72 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 23 000 грн.

Стягнути з Національного авіаційного університету на користь держави судовий збір в сумі 17 283 грн. 25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.