_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/4906/25
Провадження № 2-др/947/65/25
10.06.2025 м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:
- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,
- представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача адвоката Сегеди Марії Анатоліївни про стягнення витрат зі сплати правничої допомоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2025 у цій справі позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 84 313 грн, з яких: 63 213 грн майнової шкоди, 15 000 грн моральної шкоди, 5 800 грн додаткових витрат, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 843,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також у рішенні роз`яснено, що питання розподілу судових витрат буде вирішено в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

19.05.2025 представником позивача Сегедою М.А. до суду направлено заяву про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат зі сплати правничої допомоги, понесених ОСОБА_2 , в розмірі 41 400 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн.

У судове засідання, 10.06.2025, відповідач та його представник, належним чином повідомлені, не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Водночас, свою позицію з приводу обсягу наданих послуг та їх оплати, представник відповідача висловив у відзиві на позов у цій справі, де зазначив, що уважає їх співмірними сумі в розмірі 1 500 грн.

За вказаних обставин суд уважає за можливе розглянути заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу за наявними у справі матеріалами.

Так, згідно з договором про надання правничої допомоги б/н від 25.09.2024, укладеним між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Сегедою М.А., сторони узгодили, що вартість правничої допомоги за цим договором визначається виходячи з часу, витраченого адвокатом за кожну годину роботи, у розмірі 3 000 грн за годину (п. 2 договору).

Обсяг та вартість наданих послуг адвокатом помісячно підтверджено актами виконаних робіт (наданих послуг): № 11/2024 від 04.12.2024 на суму 12 300 грн, № 01/2025 від 08.01.2025 на суму 11 100 грн, № 02/2025 від 07.02.2025 на суму 6 000 грн, № 04/2025 від 02.04.2025 на суму 1 500 грн, № 05/2025 від 14.05.2025 на суму 4 500 грн, № 09/2025 від 09.05.2025 на суму 6 000 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 12.05.2025 до договору про надання правничої допомоги б/н від 25.09.2024, сторони домовилися про визначення та сплату гонорару в твердій грошовій сумі в розмірі 41 400 грн та, відповідно, підтвердили факт оплати вказаної суми готівкою (п. 1, 2 додаткової угоди).

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись гл. 52 ЦК України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.

Як установлено судом, відповідно до додаткової угоди № 1 від 12.05.2025 до договору про надання правничої допомоги б/н від 25.09.2024, сторони домовилися про сплату гонорару в твердій грошовій сумі в розмірі 41 400 грн (п. 1, 2 додаткової угоди). Відтак оплата гонорару здійснена готівкою в твердій грошовій сумі.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Тобто позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Відтак, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Аналізуючи подані представником позивача документи щодо наданої правничої допомоги в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, та оцінюючи предмет позову у цій справ суд доходить висновку, що наразі існує відносно усталена судова практика зі стягнення фактичної шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Отже предмет позову не вимагає витрачання значного обсягу часу для формування процесуальної позиції, вивчення великої кількості нормативно-правових актів.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих представником правничих послуг (надання консультацій, збір доказів, підготування процесуальних документів, участь у судових засіданнях), їх середню складність, наявність відносно усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що стягнення з відповідача суми в розмірі 15 000 грн буде достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, пропорційним обсягу та складності наданих правничих послуг, відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача.

Оскільки за подання заяви про винесення додаткового судового рішення судовий збір не сплачується (п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір), суд відхиляє вимогу представника позивача про компенсацію сплаченого судового збору в розмірі 605 грн за рахунок відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст. 137, 141, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника позивача адвоката Сегеди Марії Анатоліївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати правничої допомоги в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення тексту повного додаткового судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) додаткове судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя Цирфа К. А.