ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5625/25 Справа № 2-4916/2010 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2025 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 24 лютого 2012 року по справі 6-299/2012р.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказав, що під час перетину ОСОБА_1 10 червня 2023 року державного кордону України посадовими особами державної прикордонної служби України йому було відмовлено в перетинанні та винесено рішення №1571 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку. Підставою такої відмови зазначено наявність «рішення уповноваженого державного органу про заборону виїзду з України». Як стало після цього відомо, ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 24 лютого 2012 року у справі № 6-299/2012р. було задоволено подання начальника Управління ДВС відділу примусового виконання рішень Попович Я.В. про обмеження у праві виїзду за межі України та застосовано до ОСОБА_1 заходи обмеження у праві виїзду за межі України, а також оформлення та видачу паспорта для виїзду за кордон, та здійснювати будь-які дії пов`язані із оформлення її виїзду. Тобто, вже більше 11 років є чинною ухвала суду, якою «тимчасово» обмежено ОСОБА_1 у виїзді за кордон. Водночас, відповідно до листа Міністерства юстиції України №151491//20.3.2 від 22.11.2024 року «згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають. Також, станом на 21 листопада 2024 року Єдиний реєстр боржників не містить відомостей відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )». Тобто, наразі ОСОБА_1 не є боржником у жодному з відкритих виконавчих проваджень.

Враховуючи наведене, заявник звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосоване на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Луганська від 24 лютого 2012 року у справі №6-299/2012 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосоване на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Луганська від 24 лютого 2012 року у справі №6-299/2012 року.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм процесуального права, просить судове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська № 2а-4916/10, виданий 21 лютого 2011 року про стягнення солідарно з ПП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №3 від 05.03.2007 року станом на 06.10.2010 року у розмірі 3 741 972 грн. 50 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 24 лютого 2012 року по справі № 6-299/2012 року було застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходи обмеження у праві виїзду за межі України, а також оформлення та видачу паспорта для виїзду за кордон, та здійснювати будь-які дії пов`язані із оформленням її виїзду.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України №161491//20.3.2 від 22.11.2024 року, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають.

Також, станом на 21 листопада 2024 року Єдиний реєстр боржників не містить відомостей відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с.25).

Згідно листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Міністерства юстиції України № 6063/67310/03.2-06/03.2-06 від 22.11.2024 року, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у територіальних відділах державної виконавчої служби Одеської області не перебувають відкриті виконавчі провадження боржником за якими є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Одночасно, у Єдиному реєстрі боржників, відсутні відомості щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.26).

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Між тим, згідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Натомість, влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини", § 35).Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури.

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта про те, що боржник може ухилятися від виконання зобов`язання та виконання рішення суду, зважаючи на наступне.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначив, що 20.05.2013 року у ВП № 25418381 була ухвалена постанова про повернення виконавчого документу № 2-4916/10, виданого 21.02.2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ПП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №3 від 05.03.2007 року станом на 06.10.2010 року у розмірі 3 741 972 грн. 50 коп., стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження, оскільки стягувач не надав згоди на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій (а.с.79).

Пунктом 2 постанови було вирішено: «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання».

У пункті 3 постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строку до 20.05.2014.

Враховуючи те, що виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження та строк до виконання сплинув, колегія суддів вважає, що подальше тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не може вважатися виправданим, що свідчить про наявність підстав для його скасування.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання АТ «КБ ПриватБанк» на рішення Першотравеньського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року у справі № 186/1804/23 та виконавче провадження №77045830 з його виконання щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", три проценти річних в сумі 337 085,10 гривень та інфляційні втрати в сумі 818 236,32 гривень, визначені за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року, залишеного без змін в частині солідарного стягнення суми заборгованості за кредитним договором №3 від 05 березня 2007 року, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2012 року, а всього стягнути 1 155 321 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять одну) гривню 42 копійки, яке було відкрите в 2025 року, оскільки дані обставини не стосуються обмеження у виїзді за кордон, яке застосоване на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Луганська від 24 лютого 2012 року з виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2011 року.

Крім того, перевіривши ЄДРСР колегією суддів було встановлено, що рішення Першотравеньського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року у справі № 186/1804/23 було оскаржено ОСОБА_1 та наразі перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції.

Також, заявником було надано до відзиву на апеляційну скаргу копію постанови від 15.04.2025 про зупинення виконавчого провадження №77045830, №770461 у зв`язку із відкриттям апеляційного провадження у справі № 186/1804/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості.

Дослідивши ЄДРСР колегією суддів було встановлено, що у Приморському районному суду м. Одеси наразі перебуває на розгляді подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 10 червня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 11 червня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров