печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Соколова О.М.,

при секретарі судових засідань: Колесник А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 757/28730/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації), Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року представник позивача адвокат Козій Дар`я Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації), Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди та просила суд: солідарно стягнути на користь позивача з відповідачів майнову шкоду в розмірі 20 124 583 грн 00 коп., що станом на 02.10.2022 року еквівалентно 565 915 євро 65 центів, шляхом звернення на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівство Іспанія та яке належить на праві власності Державі Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президенту Російської Федерації Путіну Володимиру Володимировичу ( Путин Владимир Владимирович - на мові відповідача), ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 - на мові відповідача), ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 - на мові відповідача), ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 - на мові відповідача), ОСОБА_5 , та Політичній партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ». Солідарно стягнути на користь позивача з відповідачів моральну шкоду в розмірі 10 062 290 грн 00 коп., що станом на 02.10.2022 року еквівалентно 282 957 євро 78 центів, шляхом звернення на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівство Іспанія та яке належить на праві власності Державі Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президенту Російської Федерації Путіну Володимиру Володимировичу ( Путин Владимир Владимирович - на мові відповідача), ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 - на мові відповідача), ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 - на мові відповідача), ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 - на мові відповідача), ОСОБА_5 та Політичній партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ». Солідарно стягнути на користь позивача з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 2 414 949 грн 84 коп., що в сумі станом на 02.10.2022 року еквівалентно 67 948 євро 09 центів, шляхом звернення на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівство Іспанія та яке належить на праві власності Державі Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президенту Російської Федерації Путіну Володимиру Володимировичу ( Путин Владимир Владимирович - на мові відповідача), ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 - на мові відповідача), д.н. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 - на мові відповідача), ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 - на мові відповідача), д.н. ОСОБА_5 та Політичній партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» Зобов`язати відповідачів відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі. Стягнути з відповідачів відшкодування майнової та моральної шкоди позивача, зокрема і за рахунок належного відповідача майна та грошових коштів, інших активів, солідарно в рівних частинах, допустивши стягнення від усіх відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо, в розмірі майнової шкоди 20 124 583 грн 00 коп., що станом на 02.10.2022 року еквівалентно 565 915 євро 65 центів, в розмірі моральної шкоди моральну шкоду в розмірі 10 062 290 грн 00 коп., що станом на 02.10.2022 року еквівалентно 282 957 євро 78 центів, витрат на правову допомогу 2 414 949 грн 84 коп., що в сумі станом на 02.10.2022 року еквівалентно 67 948 євро 09 центів.

У обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що позивач відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Великодимирською селищної ради Броварського району Київської області від 10.04.2008 серія НОМЕР_1 є власником житлового будинку за літерою "А-2", розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищенаведене майно було вщент зруйновано, що підтверджується експертними дослідженнями.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення комісійного експертного будівельно-технічного дослідження від 16 червня 2022 року № 06/08-22, який виготовлено на підставі звернення адвоката Козій Дар`ї Олександрівни від імені та в інтересах ОСОБА_1 від 25.05.2022 № 01/25-05/22 щодо проведення комісійного будівельно-технічного дослідження за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Висновок від 16.06.2022 року) за проведеного дослідження, відновлювальна вартість робіт житлового будинку за літерою "А-2", розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за наслідками її руйнування, які сталися до 14.03.2022 року внаслідок військової агресії Російської Федерації складає 20 124 583,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 3 354 097,00 грн.

Таким чином, загальна майнова шкода становить 20 124 583,00 грн.

Крім того, моральну шкоду позивач визначив в розмірі половини від майнової шкоди, а саме в розмірі 10 062 290, 00 грн.

Також, Позивачем було заявлено щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8% від ціни позову, що становить 2 414 949,84 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2022 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі № 757/28730/22-ц та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Козій Дар`ї Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 757/28730/22-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.04.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Козій Д.О. надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, просила задовольнити позов.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, разом з тим, в матеріалах справи міститься заява від останньої про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі: Представник Держави Російська Федерація (Міністерства закордонних справ Російської Федерації) в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Президент Російської Федерації Путін Володимир Володимирович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представник Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, у тому числі, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

При цьому, варто зазначити, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України.

Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19 дійшов висновку про те, що, починаючи з 2014 року немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24.02.2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією. Інформування фізичних осіб, громадян російської федерації, які є співвідповідачами у цьому позові не потребує здійснення та фізично неможливе, оскільки за наслідком розриву дипломатичних відносин з російською федерацією в даному випадку фактично припинила свою дію Інструкція про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затверджена Наказ Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54 за подальшими змінами та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за № 573/15264. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням тривалого перебування справи у суді, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Великодимирською селищної ради Броварського району Київської області від 10.04.2008 серія НОМЕР_1 є власником житлового будинку за літерою "А-2", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищенаведене майно було вщент зруйновано, що підтверджується експертними дослідженнями.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення комісійного експертного будівельно-технічного дослідження від 16 червня 2022 року № 06/08-22, який виготовлено на підставі звернення адвоката Козій Дар`ї Олександрівни від імені та в інтересах ОСОБА_1 від 25.05.2022 № 01/25-05/22 щодо проведення комісійного будівельно-технічного дослідження за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Висновок від 16.06.2022 року) за проведеного дослідження, відновлювальна вартість робіт житлового будинку за літерою "А-2", розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за наслідками її руйнування, які сталися до 14.03.2022 року внаслідок військової агресії Російської Федерації складає 20 124 583,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 3 354 097,00 грн.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вирішуючи питання щодо наявності у відповідача-1 - Держави Російська Федерація судового імунітету у даній справі, суд зазначає наступне.

Предметом спору в даній справі є відшкодування шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України.

Місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна.

Шкода завдана в результаті порушення принципів та цілей, закріплених у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України.

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.

На основі аналізу наведених вище фактичних обставин Верховний Суд у постановах від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 року № 760/17232/20, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167цс20 (пункт 58)) також дійшли висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 990/80/22, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

Верховний Суд в постановах Верховного Суду від 08.06.2022 року та 22.06.2022 року у справах № 490/9551/19 та № 311/498/20 дійшов висновків, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно Російська Федерація надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19 та у справі № 760/17232/20-ц, де навів додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах, а саме:

- підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції;

- судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004);

- підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом;

- судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Частинами 5 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування норм права є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За приписами ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Виходячи з положень вищезазначених норм права та враховуючи вказані висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача-1 - Держави Російська Федерація судового імунітету у даній справі.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як визначено у ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. (ч. ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України.

Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Військова агресія Російської Федерації відносно України є загальновідомим фактом, який не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Крім того, загальновідомим є факт того, що з початку березня 2022 року по 31.03.2022 року на території Великодимерської селищної територіальної громади Броварського району Київської області відбувались бойові дії. При цьому у вказаний період часу частина населених пунктів на території Великодимерської територіальної громади Броварського району Київської області, а саме: селище міського типу Велика Димерка, села: Богданівка, Залісся, Шевченкове, Бобрик, Гайове, Жердова, Тарасівка, Вільне, Захарівка, Михайлівка, Підлісся, Покровське, Плоске, Першотравневе, Світильня, Кулаженці, Гребельки - перебувала під окупацією збройних сил Російської Федерації.

Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. ст. 1, 3 Конституції України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

При цьому суд зазначає, що механізм стягнення шкоди завданої російською федерецією законодавством України та, у тому числі міжнародним правом, досить є не врегульований, а відтак позовні вимоги до відповідачів є необґрунтованими, оскільки лише саме зазначення вказаних осіб не свідчить, що станом на день винесення рішення їх вина щодо нанесення шкоди є доведеною.

Також, варто зазначити, що вимога в частині стягнення шкоди шляхом звернення на будь-яке майно відповідачів, не підлягає задоволенню, оскільки прохальні вимоги в цій частині є неконкретизованими, а посилання представника позивачів належним чином необґрунтованими. Окрім цього, обраний механізм захисту своїх прав позивача може у подальшому бути досить неефективним або вийти за межі міжнародного права.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

У п. 9 цієї постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивач звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт заподіяння шкоди та надати докази встановлення такого порушення, що спричинило шкоду останньому та причинно-наслідковий зв`язок.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі №686/13212/19.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене кореспондується зі змістом ст. 81 ЦПК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилався на те, що окрім майнової шкоди війною було завдано позивачу моральної шкоди, яка полягає у втраті звичайного способу життя, власності, необхідності відновлювати будівлі шкіл та дитячих садочків, щоб діти могли піти до шкіл і садочків, відновлювати будівлі старостатів, для нормальної організації діяльності позивача. Все це призвело до непоправних зрушень діяльності позивача, який разом з родиною наразі позбавлений єдиного житла. Окрім того, наразі протягом тривалого часу позивач не може розпоряджатися своєю власністю та несе ви трати щодо судових справ.

У порушення наведених вимог позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та неправомірними діями російської федерації.

Суд зазначає, що незважаючи на загальновідомий факт збройної агресії російської федерації проти України, позивач не звільняється від доведення наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між нею та протиправними діями російської федерації, що є обов`язковою умовою цивільно-правової відповідальності за спричинену моральну шкоду.

За таких обставин, суд приходить до висновку що, позов ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації), Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 22, 23, 319, 321, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 280-283, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація (Міністерство закордонних справ Російської Федерації), Президента Російської Федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Соколов