справа № 361/5000/20
провадження № 2/361/95/24
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, Садового товариства Труд, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вірун Оксана Юріївна про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0570 га, кадастровий номер :01:064:0002, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті чоловіка, вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вірун О.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 , на підставі поданої нею заяви заведено спадкову справу № 59338302, номер спадкової справи у нотаріуса 08/2016.

21 грудня 2016 року вона звернулася до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0570 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер :01:064:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 .

Приватним нотаріусом Вірун О.Ю. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно, оскільки померлий ОСОБА_2 за життя державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав, право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрував, у матеріалах спадкової справи № 08/2016 відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, передбачений чинним законодавством, що підтверджує право власності та належність майна спадкодавцеві, що на підставі викладеного унеможливлює видачу на ім`я (позивача) свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що не були подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відсутні, оскільки їх спільні діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини.

Позивач зазначала про те, що вона нотаріусу подала договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2004 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г., зареєстрований у реєстрі за № 1293, згідно з яким її чоловік ОСОБА_2 придбав (купив) земельну ділянку площею 0,0570 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер :01:064:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із п. 5.2 вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, даний договір є підставою для видачі власнику державного акта на право приватної власності на землю.

Таким чином, позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, померлий ОСОБА_2 став власником вказаної земельної ділянки.

Зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрований у Пухівській сільській раді Броварського району Київської області за № 7 від 24 березня 2024 року, що підтверджується відміткою на договорі, зробленою секретарем виконкому сільської ради.

31 липня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

30 травня 2024 року від представника Садового товариства Труд надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача, виходячи із необхідності забезпечення правової визначеності та маючи на меті можливість належного виконання рішення суду, враховуючи вимоги ст. ст. 1216, 1217, 1258, 1265 ЦК України, не заперечувала проти задоволення позову частково, а саме встановлення факту належності ОСОБА_2 на день смерті ідеальної частки у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:064:0002, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з дати укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г. 12.03.2004 року, та визнання за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:064:0002, та право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:064:0002 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 .

Представник відповідача у відзиві також зазначила, що станом дату укладення між продавцем ОСОБА_8 і покупцем ОСОБА_2 договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:064:0002, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі із 17 квітня 1985 року. Таким чином, земельна ділянка була набута подружжям у спільну сумісну власність, враховуючи презумпцію рівності їхніх часток у праві власності, на що реєстрація за ОСОБА_1 або ОСОБА_2 не впливає. Садове товариство Труд проти визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначену вище земельну ділянку кадастровий номер :01:064:0002, не заперечує.

09 березня 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду нею подана заява про розгляд справи за її відсутності, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача Садового товариства Труд у судовому засіданні позов визнала частково, надала, пояснення аналогічні змісту поданого відзиву на позов.

Представник відповідача Зазимської сільської ради Броварського району Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності представника сільської ради та ухвалити у справі рішення відповідно до чинного законодавства за наявними у справі доказами.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вірун О.Ю. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності.

Провівши розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис за № 387, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у м. Києві 26 лютого 2016 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно.

17 квітня 1985 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у Палаці реєстрації шлюбів Дарницький м. Київ був зареєстрований шлюб про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 730 (а. с. 7).

09 серпня 2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вірун О.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , також ОСОБА_10 зазначила, що спадкоємцями за законом також є діти померлого: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а. с. 41).

Діти померлого: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вірун О.Ю. заяви про їхню відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_1 (а. с. 42-46).

21 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Вірун О.Ю. щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0570 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер :01:064:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 . (а. с. 83).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вірун О.Ю. постановою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно, оскільки померлий ОСОБА_2 за життя державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав, право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрував, у матеріалах заведеної спадкової справи № 08/2016 відсутні правовстановлюючої документи, передбачені законодавством, що підтверджує право власності та належність майна спадкодавцю, що унеможливлює видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що не були подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а. с. 86-87).

У матеріалах спадкової справи міститься договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2004 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г., зареєстрований у реєстрі за № 1293 (а. с. 70).

У п. п. 1.2, 1.3, 1.4 вказаного договору зазначено, що місце розташування земельної ділянки АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва, земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акта серії КВ № 054322 на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 27.03.2003 року за р. № 892 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Саверою М.В., зареєстрованого Броварською райдержадміністрацією в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 14 січня 2004 року за № 5.

Згідно із п. 5.2 вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, даний договір є підставою для видачі власнику державного акта на право приватної власності на землю.

Таким чином, позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, її чоловік ОСОБА_2 став власником вказаної земельної ділянки.

Зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрований у Пухівській сільській раді Броварського району Київської області за № 7 від 24 березня 2024 року, що підтверджується відміткою на договорі, зробленою секретарем виконкому сільської ради.

Відповідно до довідки вих. № 0106/01 від 01 червня 2023 року, виданої Садовим товариством Труд, позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємцю ОСОБА_2 , який є членом Садового товариства Труд, ОСОБА_2 є власником ділянки АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:064:0002.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з усталеною судовою практикою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 755/7103/18.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється зокрема, у разі смерті власника.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

За змістом ч. ч. 3, 4, 5 ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою,

а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

За змістом ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0570 га придбана чоловіком позивача ОСОБА_2 у період його перебування у шлюбі із ОСОБА_1 , дана земельна ділянка згідно із вимогами ст. 60 СК України є спільним майном подружжя та належить їм у рівних частках, кожному по частки. Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, тому вона має право на спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 належної йому частки земельної ділянки.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що у позивача ОСОБА_1 існують обґрунтовані перешкоди для оформлення спадкових прав на земельну ділянку площею 0,0570 га, кадастровий номер :01:064:0002, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення реалізації її спадкових прав, суд дійшов висновку, що порушене право ОСОБА_1 підлягає судовому захисту шляхом визнання за останньою права власності на вказану вище спірну земельну ділянку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 206, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0570 га, кадастровий номер :01:064:0002, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.