Справа №: 398/170/24
провадження №: 2/398/197/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" травня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Олександрійської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2024 року представник позивача адвокат Гулян Я.В. звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом, а також спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців, крім неї, не має. Спадщину прийняла, оскільки своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою Першої Олександрійської державної нотаріальної контори від 07 грудня 2023р. відмовлено у в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки згідно Архівної довідки №784, виданої Олександрійським КМБТІ 05 грудня 2023р. право власності на будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано за спадкодавцем, а крім того, відсутні правовстановлюючі документи. У зв`язку з цим вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та змушена звернутися до суду. Також вказує, що житловий будинок по АДРЕСА_1 (попередня адреса АДРЕСА_2 , було збудовано батьками ОСОБА_3 : та ОСОБА_4 відповідно до договору забудови від 25 лютого 1966р., про що зазначено в свідоцтві про право на спадщину, виданому на ім`я матері після смерті батька. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_4 помер, і після його смерті мати позивача звернулася до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори та 15 липня 1976року отримала свідоцтво на право власності на частку в спільному сумісному майні на 1/2 частину будинку в с. Звенигородка Олександрійського району, реєстровий номер №3153; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2 , реєстровий номер №3151. За життя, мати не здійснила реєстрації свого права власності на підставі цих документів, а самі оригінали правовстановлюючих документів втрачено. Натомість, в наявності є нотаріально засвідчені копії вищезазначених правовстановлюючих документів. З часу видачі зазначених документів, в с. Звенигородка відбулося впорядкування нумерації будинків та будинок по АДРЕСА_3 було перенумеровано на АДРЕСА_1 . На жаль, ні Олександрійська міська рада, ні УЖКГ Олександрійської міської ради не володіють інформацією про перенумерацію та впорядкування номерів, про що свідчить відповідь на адвокатський запит. Факт належності матері позивача будинку по АДРЕСА_1 підтверджується інформацією з погосподарської книги, копію якої надано, на адвокатський запит. Даний факт підтверджується також і відповідною відміткою в паспорті матері. Так, згідно штампу на стор.10 паспорту, мати позивача з 01 квітня 1970р. зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а згідно свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 1976р.вказано, що на день його видачі вона проживає по АДРЕСА_2 . Вказані обставини підтверджують факт пере нумерації будинку з АДРЕСА_4 . Таким чином відсутність реєстрації права власності у встановленому законом порядку не припиняє право власності на неї спадкодавця. Крім того, будинок був збудований батьками під час шлюбу на підставі Договору забудови від 25 лютого 1966 року. Після смерті батька, мати позивача отримала свідоцтво про право власності на спадщину та свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя, які в передбаченому законом порядку зареєстровані у реєстрі. Вважає, що відсутність реєстрації права власності спадкодавця на спірний будинок в органах БТІ не свідчить про відсутність права власності. Доказом право власності є свідоцтво про право на спадщину та про право на частку в спільному майні подружжя, нотаріально засвідчені копії яких збереглися, в також відомості з по господарської книги.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2024року по цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити.

Відповідач в особі Олександрійської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Як передбачено ст.55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1статті 1268 ЦК України).

У відповідності до розділу 10, п. 4, п. п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, серія НОМЕР_1 від 24 листопада 2012 року.

За життя спадкодавця ОСОБА_3 склала заповіт від 14 серпня 1992 року на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Звенигородської сільської ради м. Олександрія Кіровоградської області, що підтверджується дублікатом, що має силу оригіналу.

Згідно архівної довідки КП «ОМБТІ» за № 784 від 05 грудня 2023 року відсутні відомості про будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1261 ЦК України позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, а також спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців, крім неї, не має. Спадщину прийняла, оскільки своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови ПленумуВерховного судуУкраїни від30.05.2008року №7«Про судовупрактику усправах проспадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, постановою Першої Олександрійської державної нотаріальної контори від 07 грудня 2023р. за № 1567/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки згідно Архівної довідки №784, виданої Олександрійським КМБТІ 05 грудня 2023р. право власності на будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано за спадкодавцем, а крім того, відсутні правовстановлюючі документи.

У зв`язку з неможливістю вирішити спірне питання та отримати свідоцтво про право на спадщину у позасудовому порядку позивач змушена звернутися до суду.

Судом також встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 (попередня адреса АДРЕСА_2 , було збудовано батьками ОСОБА_3 : та ОСОБА_4 відповідно до договору забудови від 25 лютого 1966р., про що зазначено в свідоцтві про право на спадщину, виданому на ім`я матері після смерті батька.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_4 помер, і після його смерті ОСОБА_3 звернулася до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори та 15 липня 1976року отримала свідоцтво на право власності на частку в спільному сумісному майні на 1/2 частину будинку в с. Звенигородка Олександрійського району, реєстровий номер №3153; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2 , реєстровий номер №3151.

За життя, ОСОБА_3 не здійснила реєстрації свого права власності на підставі вищенаведених документів, у свою чергу оригінали правовстановлюючих документів втрачено. Натомість, в наявності є нотаріально засвідчені копії вищезазначених правовстановлюючих документів.

Крім того, з часу видачі документів, в с. Звенигородка відбулося впорядкування нумерації будинків та будинок по АДРЕСА_2 було перенумеровано на АДРЕСА_1 . Разом з тим, Олександрійська міська рада та УЖКГ Олександрійської міської ради не володіють інформацією про перенумерацію та впорядкування номерів, про що свідчить відповідь на адвокатський запит.

Факт належності ОСОБА_3 будинку по АДРЕСА_1 підтверджується інформацією з погосподарської книги. Крім того, даний факт підтверджується і відповідною відміткою в паспорті матері. Так, згідно штампу на сторінки 10 паспорту, спадкодавця з 01 квітня 1970р. зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а згідно свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 1976р. вказано, що на день його видачі остання проживає по АДРЕСА_2 . Вказані обставини підтверджують факт перенумерації будинку з АДРЕСА_4 .

Таким чином, судом встановлено, що будинок збудований батьками позивача під час шлюбу на підставі Договору забудови від 25 лютого 1966 року. Після смерті батька ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на спадщину та свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя, які в передбаченому законом порядку зареєстровані у реєстрі.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя звернулася до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори та 15 липня 1976року отримала свідоцтво на право власності на частку в спільному сумісному майні на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_4 , реєстровий номер №3153; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2 , реєстровий номер №3151, тобто до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Таким чином, відсутність реєстрації права власності спадкодавця на спірний будинок в органах БТІ не свідчить про відсутність права власності. Доказом право власності є свідоцтво про право на спадщину та про право на частку в спільному майні подружжя, нотаріально засвідчені копії яких збереглися, в також відомості з по господарської книги.

Будівництво на законних підставах житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_4 , володіння та користування ним батьками позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 знайшло підтвердження і при допиті свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Приймаючи до уваги викладене, в судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В постанові Верховний Суд України від 04.04.2011 року (справа № 3-18гс 11) роз`яснено, що згідно з вимогами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок АДРЕСА_1 з підстав відсутності державної реєстрації на спадкове майно у спадкодавця, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту.

Керуючись ст.ст.12,13,81,263-265,280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Олександрійської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.05.2025 року.

Суддя: Дубровська Н.М.