Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5752/24
Провадження № 2-др/711/7/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Кошубінській Л.В.

за участі:

представника позивача Гудз Б.Д.

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Глущенка О.С.,

представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Глущенка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат третьої особи по цивільній справі за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення із службового житла, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення із службового житла.

15.01.2025р. суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову та вирішив виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення суд не вирішив питання про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, через неподання сторонами всіх доказів в обґрунтування їх розміру.

20.01.2025р. на адресу суду надійшла заява представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Глущенка О.С. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування третій особі за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що у зв`язку з розглядом справи інтереси третьої особи представлялись адвокатом, вартість послуг якого складає 15 000 грн., а тому такі витрати слід в повному обсязі покласти на позивача.

В судовому засіданні представник третьої особи адвокат Глущенко О.С. підтримав вимоги своєї заяви та просив стягнути із позивача на користь третьої особи ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу, які складають 15 000 грн., пропорційно до тієї частини вимог, в якій позивачу було відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав вимоги представника третьої особи та зазначив, що понесені третьою особою витрати на правову допомогу слід покласти на позивача.

Представник позивача заперечив проти вимог про відшкодування витрат на правову допомогу третьої особи, оскільки вважає їх розмір завищеним і таким, що не відповідає критеріям реальності та співмірності відповідних витрат. Зауважив, що в даному випадку інтереси третьої особи, яка є малолітньою донькою відповідачів, представлялись адвокатом Глущенком О.С., який також представляв інтереси відповідачки ОСОБА_2 , а тому при здійсненні захисту третьої особи адвокат дублював свої дії з представництва інтересів відповідачки.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Надаючи оцінку доводам третьої особи в частині наявності підстав для відшкодування витрат такого учасника справи на правову допомогу суд виходить з наступного.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи наявність правових підстав для компенсації третій особі судових витрат суд виходить з того, що системне тлумачення та аналіз змісту положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України в контексті таких засад цивільного судочинства як справедливість (ст. 2 ЦПК), повага до честі і гідності, рівність перед законом і судом (ст. 6 ЦПК), свідчить що компенсації підлягають не всі понесені учасником справи судові витрати, а лише ті, які понесені ним вимушено і їх здійснення безпосередньо пов`язане із необхідністю забезпечення належного судового провадження. З огляду на зазначене необхідно встановити чи є такі витрати виправданими та чи направлені вони на здійснення учасником справи дій, які є необхідними і доцільними.

Аналіз змісту наданих третьою особою доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати гонорару адвоката за вчинення ним наступних процесуальних дій:

- складання та подання письмових пояснень проти позову, виготовлення та завірення копій, направлення письмових пояснень іншим учасникам справи 4 год.;

- участь у судових засіданнях 9 год.;

- складання заяви про винесення додаткового рішення 3 год.

В той же час суд бере до уваги, що предметом судового розгляду в даному судовому провадженні був спір між позивачем та відповідачами щодо правомірності використання відповідачами спірної квартири на теперішній час для власного проживання. Третя особа ОСОБА_3 є малолітньою донькою відповідачів, яка проживає разом з відповідачами у спірному житлі, як член сім`ї основного наймача житла. В той же час суд звертав увагу, що право дітей на користування житлом, за загальним правилом, не є самостійним, а походить від права на житло її батьків (право слідування), внаслідок чого дитина має право користуватися тим житлом, яким користуються її батьки. Таким чином, враховуючи особливості спору і правовий статус дитини відповідачів у спірних правовідносинах, то інтереси третьої особи ОСОБА_3 повністю збігаються з інтересами відповідачів.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_3 , в силу свого віку, не набула процесуальної дієздатності, а тому в її інтересах діяла відповідачка ОСОБА_2 , як законний представник своєї дитини. Договір про правничу допомогу в інтересах ОСОБА_3 укладався між адвокатом Глущенком О.С. та відповідачкою ОСОБА_2 , як законним представником ОСОБА_3 . В той же час представництво інтересів самої ОСОБА_2 , як відповідача у справі, також здійснювалось адвокатом Глущенком О.С., проте на умовах іншого договору про надання правничої допомоги.

Аналіз наданих адвокатом Глущенком О.С. документів в обґрунтування розміру витрат третьої особи на правничу допомогу свідчить, що відповідна правова допомога полягала у складанні письмових пояснень третьої особи та участі адвоката в судових засіданнях. В той же час суд звертає увагу, що приймаючи участь у судових засіданнях, адвокат Глущенко О.С. також представляв інтереси відповідачки ОСОБА_2 і витрати на оплату таких послуг стали предметом окремого судового вирішення (заява відповідачки про відшкодування витрат на правову допомогу). При цьому аналіз змісту письмових пояснень третьої особи свідчить, що їх зміст тотожний зі змістом відзиву відповідачки ОСОБА_2 .

В цьому контексті варто звернути увагу, що норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18; постанова Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021р. в справі № 554/4741/19, від 18.04.2022р. в справі № 520/1185/16-ц, від 05.09.2022р. в справі №519/2-5034/11).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті. Принцип процесуальної доброї совісті покликаний забезпечити послідовну поведінку учасників спору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19; постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23).

За таких обставин суд доходить висновку, що укладаючи договір з адвокатом на представництво інтересів своєї малолітньої доньки в даному судовому провадженні, відповідачка діяла недобросовісно, що у свою чергу створило передумови для збільшення загального обсягу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатом розгляду справи. Натомість доцільність та виправданість таких дій вочевидь не відповідає засадам добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд бере до уваги, що в даному судовому провадженні інтереси відповідачки були належним чином представлені адвокатом Глущенком О.С. і питання про відшкодування витрат відповідачки на оплату його послуг окремо вирішувалось судом у передбаченому законом порядку. Забезпечення представництва інтересів третьої особи малолітньої ОСОБА_3 , яка є донькою відповідачів, послугами правничої допомоги, з огляду на похідний характер права такої особи на об`єкт спору, не відповідає засадам доцільності, добросовісності та розумності. При цьому, правова позиція третьої особи співпадала з позицією відповідачів і зводилась до заперечення правомірності та обґрунтованості позовних вимог про виселення, тоді як за результатом розгляду справи позовні вимоги були задоволені судом частково (вимога про виселення задоволена, а інша вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, відхилена через її невідповідність критерію ефективності способів захисту).

Таким чином, беручи до уваги особливості процесуальної поведінки відповідачів та третьої особи, яка є малолітньою донькою відповідачів, зміст та суть правової допомоги, якою було забезпечено третю особу ОСОБА_3 , а також результат розгляду справи, то на підставі ст.ст. 11, ч. 9, 12 ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для покладання на позивача обов`язку з компенсації витрат третьої особи на правничу допомогу, а тому у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 адвоката Глущенка О.С. про ухвалення додаткового рішення про відшкодування ОСОБА_3 витрат на правову допомогу слід відмовити.

За змістом ч. 5 ст. 270 ЦПК України у випадку відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення, яка може бути оскаржена.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11-13, 81, 82, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування ОСОБА_3 судових витрат відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 06 червня 2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко