Справа № 450/1436/19 Провадження № 4-с/450/8/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Качмар М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ України Савойника Романа,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, покликаючись на те, що 21.03.2025 йому стало відомо, що на все його майно накладено арешт держаним виконавцем. ОСОБА_1 подав заяву у Шевченківський ВДВС у місті Львові про зняття арешту з його майна. Листом від 31.03.2025 № 28185/В-11 за підписом начальника Шевченківського ВДВС у місті Львові Романа Савойника Грень Я.В. відмовлено у задоволенні його заяви від 21.03.2025 про зняття арешту майна, який накладено постановою державного виконавця від 30.08.2019 року на виконання судового наказу № 450/1436/19 від 05.06.2019. Таку бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_1 в 10 денний строк, з моменту отримання відмови, оскаржив Заступнику начальника міжрегіонального управління - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції п. Пахоліку Ростиславу Вікторовичу скаргою від 07.04.2025. Листом від 30.04.2025 у задоволенні його скарги відмовлено та запропоновано бездіяльність державного виконавця оскаржити до суду в порядку визначеному чинним законодавством. Вважає таку бездіяльність державного виконавця протиправною та оскаржує її з наступних підстав. Пустомитівським районним судом Львівської області видано судовий наказ № 450/1436/19 від 05.06.2019, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. На підставі наказу, Шевченківським ВДВС м. Львова відкрито виконавче провадження № 59438792. Відповідно до свідоцтва про смерть від 06.04.2020 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З цього часу діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають зі ОСОБА_1 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Ценюха Н.Б. від 13.04.2020 виконавче провадження № 59438792 закінчене через смерть стягувача ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця Ценюха Н.Б. від 18.05.2020 знято арешт з коштів ОСОБА_1 . А арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 30.08.2019 залишився не знятий. Обтяження у вигляді арешту майна, яке належить ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його заяви від 21.03.2025 про зняття арешту майна, який накладено постановою на праві власності, створює перешкоди у здійсненні його права володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Таким чином, існує необхідність зняти арешт на майно, яка обумовлена тим, що жодних відомостей у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень щодо даного виконавчого провадження немає. Тобто, виконавче провадження, у рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно є уже закінченим. На підставі наведеного, просить скаргу задоволити.

В судове засідання скаржник (боржник) ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про розгляд скарги у його відсутності.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ України в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги, проте згідно ч.2 ст.450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно дост.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Так з матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ України перебувало виконавче провадження № 59438792 з примусового виконання судового наказу № 450/1436/19 від 05.06.2019 виданого Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку.

03.07.2019 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Буцик Р.Я. було винесено постанову про відкриття вище зазначеного виконавчого провадження.

30.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

13.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач у виконавчому провадженні № 59438792 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На теперішній час діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають зі ОСОБА_1 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

18.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_1 .

Листом від 31.03.2025 № 28185/В-11 за підписом начальника Шевченківського ВДВС у місті Львові Романа Савойника Грень Я.В. відмовлено у задоволенні його заяви від 21.03.2025 про зняття арешту майна, який накладено постановою державного виконавця від 30.08.2019 року на виконання судового наказу № 450/1436/19 від 05.06.2019.

Листом від 30.04.2025 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС у місті Львові відмовлено та запропоновано бездіяльність державного виконавця оскаржити до суду в порядку визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За приписами ч. 2 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно ч. 3 п. 1.ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129 Конституції України визначено,що основними задачами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності скаржника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

За таких обставин, суд приходить до висновку про зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладеного постановою державного виконавця від 30.08.2019 в рамках виконавчого провадження №59438792.

Щодо вимоги про визнання бездіяльність Начальника Шевченківського ВДВС у м. Львові неправомірною, то вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки у органу виконавчої служби відсутні правові підстави для самостійного скасування арешту майна.

Керуючись, ст.12, 81, 258-261, 353-355, 448, 450, 451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

ухвалив:

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ України Савойника Романа задоволити частково.

Зобов`язати Начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () Романа Савойника, або іншу особу, яка виконує обов`язки керівника Шевченківського ВДВС у м. Львові зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), накладений Постановою державного виконавця від 30.08.2019 в рамках виконавчого провадження № 59438792.

В задоволенні решти вимог за скаргою відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

СуддяД. А. Кукса