Справа № 466/4960/23 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3855/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта адвоката Квак В.М., відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Квак Василя Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просив визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 з державним номерним знаком НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, сірого кольору в сумі 223 174,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2015 року.

Під час перебування у шлюбі ними придбано автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль було придбано за 12200 доларів США, що становить 446349,2 грн. Автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Ще перебуваючи у шлюбі, у 2019 році він зауважив, що на автомобілі встановлено нові номерні знаки, тоді ОСОБА_4 пояснила, що номерні знаки вирішила змінити на нові, бо попередні не подобалися.

У квітні 2023 року він дізнався, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2020 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Після чого, йому стало відомо, що ще 17.08.2019 року між ОСОБА_4 та її матір`ю ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу автомобіля і саме тому були змінені номерні знаки.

Вважає, що вищевказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю, а тому змушений звернутися до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 адвокат Квак Василь Миколайовича, подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є безпідставним і таким, що підлягає скасуванню внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильного застосуванням норм матеріального права.

Суд зробив висновок, що відповідачка ніби-то відчужила автомобіль, діючи в інтересах сім`ї і ніби-то позивач знав про таких факт. При цьому суд не взяв до уваги обґрунтованих тверджень позивача про те, що відчуження автомобіля як такого не відбулось, а мало місце «переоформлення» автомобіля від дочки (відповідачки) на матір (третю особу) з метою уникнути у майбутньому поділу майна подружжя.

Вказує, що в судовому засіданні було доведено, що договір купівлі-продажу автомобіля було вчинено між відповідачкою і третьою особою «про людське око» і очевидно з метою уникнути поділу майна подружжя при розлученні, яке вже тоді готувалось відповідачкою і було здійснено у 2020 році.

Зазначає, що позивачка у жодний спосіб не довела, що від так званого продажу автомобіля, який після укладення договору купівлі-продажу «про людське око», продовжував знаходитись і до тепер знаходиться в її користуванні, вона отримала хоча б якісь кошти і витратила їх в інтересах сім`ї.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Квак В.М., відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції взявши до уваги те, що спірний транспортний засіб було відчужено в період перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, після його продажу сторони продовжували проживати разом та вести спільне господарство, сам позивач стверджував, що бачив, що відбулася зміна номерного знаку, позивачем не надано жодних доказів того, що кошти отримані внаслідок відчуження автомобіля були спрямовані відповідачем на її особисті потреби, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2015 року.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04.04.2018 року придбали автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль було придбано за 12200 доларів США, що становить 446349,2 грн. Автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4 . Даний факт ніким з учасників справи не спростовується.

Відповідно до Довіреності від 16.08.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лубчак О.В., ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником при вирішенні будь-яких питань, що стосуються його в усіх без винятку установах, і т.ін., представляти його інтереси в Реєстраційних органах, Центрах надання адміністративних послуг та ін.

17.08.2019 року автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 було відчужено третій особі ОСОБА_1 , у зв`язку із чим номерні знаки було змінено на НОМЕР_3 .

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У разі відчуження майна (грошових коштів) у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 у справі №761/32404/14, від 27.01.2021 у справі №501/754/17, від 28.08.2024 у справі №753/2234/21, від 16.10.2024 у справі №727/9065/22.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, що складають половину вартості автомобіля Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, ОСОБА_3 всупереч вказаним вимогам не довів, а матеріали справи не містять доказів, що кошти, отримані від його продажу були використані ОСОБА_4 в особистих цілях та не в інтересах сім`ї.

Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Квак Василя Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.