ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
11 червня 2025 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куценко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанію «Нафтогаз України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про зняття арешту з майна,
У березні 2025 року позивач звернулась до суду з цим позовом, у якому просить зняти арешт з будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділом державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції 01.11.2010.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є для позивача рідним дядьком по батьковій лінії.
За життя ОСОБА_2 склав заповіт щодо свого майна на ім`я свого рідного брата ОСОБА_3 , який є батьком позивачки. Позивачка стверджує, що батько за життя прийняв спадщину, але не встиг її переоформити та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті батька відкрилася спадщина на майно батька та на майно ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що вона прийнята спадщину після смерті свого батька шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса та є єдиною спадкоємицею.
Під час звернення до нотаріуса з питань оформлення спадщини їй стало відомо, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 є власником садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на це майно накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.11.2010.
Позивач повідомляє, що зверталася до виконавчої служби щодо підстав накладення арешту на майно, отримала відповідь з рекомендацією звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.
Наявність незнятого арешту на спадковому майні унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину та порушує право власності позивача.
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 14.04.2025.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року залучено до участі у справі як співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанію «Нафтогаз України» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут».
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 11.06.2025.
Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги поданого до суду позову з підстав, що зазначені у ньому, та просила суд їх задовольнити. Пояснила суду, що наявність арешту позбавляє її можливості оформити свої спадкові права, чим порушується її право власності. Також зазначила про відсутність можливості зняття цього арешту інакше ніж за рішенням суду, оскільки виконавче провадження, в межах якого накладений цей арешт, знищене за закінченням строку його зберігання. Звернула увагу на те, що перед зверненням до суду з цим позовом вона зверталась до відповідачів з метою з`ясування наявності у боржника непогашеного боргу у цьому виконавчого провадженні та отримала відповідь про його відсутність. Ввказана обставина підтверджується наданою нею до позовної заяви довідкою, отриманою за посередництва Укргазбанку
Представник відповідача Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанію «Нафтогаз України» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав.
23.05.2025 через систему «Електронний суд» представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» Плигань І.Ю. надіслала додаткові пояснення у справі, згідно з якими остання зазначає про те, що Товариство не є правонаступником ТОВ «Київоблгаз Збут». Також повідомляє суду про те, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» є самостійним суб`єктом господарювання, створеним, зареєстрованим та діючим відповідно до чинного законодавства України, що здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, виданої на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 за № 880, та відповідно не є правонаступником жодної іншої юридичної особи, що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який додається до цих письмових пояснень.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав.
Відповідачі відзив на позовну заяву не подали.
Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.
Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 03.02.2017 Виконавчий комітет Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області склав відповідний актовий запис № 5 (а.с. 6).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 на праві власності належить садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 11.11.2019 Фастівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області склав відповідний актовий запис № 691 (а.с. 7).
ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_3 в графі «батько» вказаний ОСОБА_3 , а в графі «мати» ОСОБА_5 (а.с.13).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 06 жовтня 1983 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , актовий запис № 365, її прізвище після державної реєстрації шлюбу зазначене як « ОСОБА_8 » (а.с. 13).
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та спадкоємицею належного йому майна.
Згідно з довідкою щодо кола спадкоємців № 695/01-16 від 11.11.2024, виданою приватним нотаріусом Чернишовою Оленою Анатоліївною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийняв спадщину за заповітом після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , але не оформив своїх спадкових прав. Єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з довідкою про відсутність заборгованості № 3697558-В від 12.12.2024, виданою газорозподільною компанією «Нафтогаз», ОСОБА_2 не має заборгованості за користування природним газом (а.с.12).
Нормативно-правове обґрунтування.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.
Підставою для звернення позивача із цим позовом стала наявність арешту накладеного на нерухоме майно, яке за життя належало на праві власності її батьку ОСОБА_3 та яке вона успадкувала після його смерті.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначила, що виконавче провадження, боржником у якому був рідний брат її батька, знищене у зв`язку з закінченням строку його зберігання.
Вказана обставина, за твердженням позивача, порушує її право на володіння належним їй на праві власності успадкованим майном, а тому таке право підлягає захисту судом.
З огляду на це суд зазначає, що системний аналіз норм права, які регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.
Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним.
Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.
Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.
ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Вказані виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання.
Незважаючи на завершення виконавчого провадження, запис про арешт майна боржника (реєстраційний номер обтяження 10491036) наявний в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.
Обставини, у зв`язку з наявністю яких було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 станом на сьогоднішній день відсутні, виконавче провадження, в межах якого накладався арешт, завершене та знищене за закінченням строку його зберігання.
Розглядаючи цю справу, суд залучив до участі в її розгляді як співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанію «Нафтогаз України» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», який є стягувачем в цьому виконавчому провадженні, забезпечив дотримання його права на висловлення заперечень щодо вимог позову та повідомлення суду обставин, що стосуються виконавчого провадження, наявність арешту у якому є предметом спору в цій справі.
Копія цієї ухвали суду надіслана на електронного кабінету відповідачів та отримана ними 16.04.2025, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного документу до електронного кабінету користувачів.
Водночас на день розгляду справи судом та постановлення рішення відповідачі не висловили свої заперечення стосовно заявлених позивачем вимог.
За цих обставин суд встановив, що позивач є спадкоємцем після померлого батька та прийняла спадщину у встановленому законом порядку.
Також суд встановив, що наявність незнятого арешту нерухомого майна, яке входить до спадкової маси, становить перешкоду для позивача та позбавляє можливості оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тобто порушує права позивача як спадкоємця цього майна.
З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що позивач, який не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено спірний арешт, та не може оскаржити з цих підстав дії або бездіяльність державного виконавця, фактично набув у власність належне спадкодавцю нерухоме майно, проте не може його оформити в зв`язку з накладенним на нього арештом, який підлягає зняттю, проте не може бути знятий державним виконавцем у межах виконавчого провадження з підстави закінчення строку зберігання та знищення матеріалів виконавчого провадження, тому суд приходить до висновку про те, що вказаний арешт підлягає зняттю в судовому порядку.
Отже, наявні правові підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанію «Нафтогаз України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про зняття арешту з нерухомого майна.
Зняти арешт з нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , що накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 01 жовтня 2010 року, боржник ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10491036 від 16 листопада 2010 року, державний реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, визначених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 11.06.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Тимофія Рудяка, буд. 1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанію «Нафтогаз України», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Полярна, буд. 20, корп. А.