РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1762/24

Провадження № 2/293/131/2025

11 червня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ ПОЗОВУ

25.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, за змістом якого просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що після розірвання шлюбу в 2017 році із відповідачем ОСОБА_3 їх спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . На протязі останніх шести років батько дитини ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, жодного разу не привітав дитину з днем народження та жодним іншим святом, припинив спілкування з дитиною та надання матеріальної допомоги, не цікавиться здоров`ям дитини та успіхами у навчанні, не забезпечує належним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток сина як складову виховання. Тому, позивач вважає, що поведінка відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.12.2024, справа № 293/1762/24 передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, 30.12.2024 судом отримано відомості з ЄДДР про адресу реєстрації відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою від 30.12.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 03.02.2025. Постановив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради.

03.02.2025 суд постановив підготовче засідання у даній справі відкласти на 06.03.2025.

06.03.2025 суд постановив підготовче засідання у даній справі відкласти на 01.04.2025.

Ухвалою від 01.04.2025 суд закрив підготовче провадження, судовий розгляд справи по суті призначив на 28.04.2025.

28.04.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 26.05.2025.

26.05.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 11.06.2025.

11.06.2025 в судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 повторно не прибув в судове засідання, копія ухвали про відкриття провадження від 30.12.2024 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися на адресу реєстрації відповідача, однак такі повернулись на адресу суду із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.77,90, 100,101).

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Представник третьої особи служби у справах дітей Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву від 16.04.2025 про розгляд справи без його участі.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Встановлено, що з 28.02.2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (сторони по справі) проживали в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 (а.с.17).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02.06.2017 ухваленим у справі №296/761/17, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано, малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживання та виховання матері (а.с.19).

17.07.2021 позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 , та змінила своє прізвище на шлюбне « ОСОБА_7 » (а.с.22).

На даний час позивач разом із неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом із чоловіком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 17.09.2019 по цивільній справі №296/2506/19, збільшено розмір стягуваних з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до 2000грн., щомісячно, до повноліття дитини (а.с.25).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.05.2024 по цивільній справі №296/1546/24 змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 , та визначено стягувати з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини (а.с.37-38).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11.07.2024 по цивільній справі №296/1362/24 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 63926,03 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період із жовтня 2019 року по грудень 2023 року (а.с.39-41).

Згідно відомостей Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.01.2023 становить 66527,60 грн (а.с.26-27,28-29).

Згідно довідки-розрахунку сформованого Житомирським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області від 15.01.2024 №9052, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 складає 79435,23 грн. (а.с.34,35-36).

Відповідно характеристики, неповнолітній ОСОБА_4 навчається в ліцеї №14 м.Житомир, вихованням та навчанням сина займається мама ОСОБА_1 , яка постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у житі дитини і класу. Батько дитини ОСОБА_3 за весь час навчання дитини в закладі освіти не з`являвся, батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавиться (а.с.24).

Висновком органу опуки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_3 участі у житті сина ОСОБА_4 не бере, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться вихованням та станом здоров`я дитини, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не вітає дитину з днем народження, втратив з дитиною родинний зв`язок. Виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що дитина ОСОБА_4 після розлучення батьків залишились проживати разом із матір`ю, мати створила належні умови для проживання сина, займається його вихованням та навчанням. Батько дитини ОСОБА_3 після розірвання шлюбу, близько шести років дитину не відвідує та не спілкується з ним.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що проживає разом із матір`ю, вітчимом та молодшим братом. ОСОБА_3 більше п`яти років участі у догляді, вихованні та навчанні не приймає, матеріально не допомагає, аліменти не платить, не цікавиться його життям, навчанням.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Положеннями статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що відповідач після розлучення, протягом останніх шість років не спілкується із сином, не займається його вихованням, не цікавиться його життям, навчанням, не надає матеріальної допомоги, тощо.

Вирішуючи питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача, суд приймає до уваги ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у його вихованні.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За приписами, що містяться у нормах ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами сторін в процесі і не надав жодних належних доказів на спростування доводів позивача.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, показання свідків, суд дійшов до переконання, що позивачем доведений факт доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач впродовж тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його життям та не виявляє батьківської уваги та турботи.

Зазначені факти, суд розцінює як ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_4 .

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_4

адреса проживання: АДРЕСА_2

РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач:

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3

адреса реєстрації:

АДРЕСА_3

РНОКПП: НОМЕР_2

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

орган опіки та піклування Житомирської міської ради

адреса місцезнаходження: 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ