ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2025 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/2975/22

Номер провадження: 22-ц/819/334/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Кутурланової О.В., Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року (під головуванням судді Кузьміної О.І.), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання грошових коштів спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя,

встановив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, сформованому в системі «Електронний суд», до ОСОБА_3 , в якому просила:

встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з відповідачем з 21.02.2013 року до травня 2015 року,

грошові кошти на загальну суму 375000,00 доларів США та 50000,00 євро визнати спільним майном подружжя, яке відповідач приховав при поділі спільного майна та використав не на потреби та не в інтересах сім`ї,

стягнути з відповідача на її користь частину коштів, а саме 187500,00 доларів США та 25000,00 євро, вирішити питання розподілу судових витрат,

В обґрунтування доводів позовної заяви послалася на те, що сторони з 29 листопада 1991 року по 02 грудня 1998 року та з 30 липня 1999 року по 21 лютого 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу, вони продовжили проживати разом однією сім`єю, фактичні шлюбні відносини припинилися влітку 2015 року. Сторони постійно працювали та вдвох дбали про матеріальне забезпечення сім`ї. З 2001 року позивач здійснювала підприємницьку діяльність та була зареєстрована фізичною особою підприємцем.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20 липня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року ( справа № 688/15156/13) проведений поділ спільного майна подружжя.

У вересні 2021 року позивач дізналася, що за час спільного проживання подружжя, відповідач без відома та за відсутності згоди позивача надавав в борг третім особам грошові кошти, що підтверджується судовими рішеннями, постановленими у справах № 2-2131/09; № 2120/13621/12; № 766/6077/17.

Вважає, що оскільки передача відповідачем у позику іншим особам грошей відбулася за рахунок спільних коштів подружжя, то вона має право на частину цих коштів, які просила стягнути на її користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року узадоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання грошових коштів спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки та дослідження доказів; не доведення обставин, які мають значення для справи, та які суд вважав встановленими; не відповідності висновків суду обставинам справи та вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, особа, яка її подала зазначила наступне.

Так, за приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та інш.

Відповідно до частини 1 статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи питання встановлення факту сумісного проживання без реєстрації шлюбу Верховний Суд зробив наступні висновки, які необхідно враховувати під час постановлення рішення у даній справі:

- постанова від 09.05.2023 р. у справі № 395/628/21: «…вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю… Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації.

Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17)…»;

- постанова від 08.09.2023 р. у справі № 212/3558/22: «… Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства…».

- постанова від 12.10.2023 р. у справі № 308/1213/19: «…У постанові Великої Палати

Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю.

Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)…»;

Аналогічні правові висновки містяться у постанові ВС від 12.10.2023 р. у справі №308/1213/19; від 04.12.2023 р. у справі № 543/563/22 та постанові ВС від 17.01.2024 р.у справі № 759/14906/18.

Отже, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю, про що йдеться у правових висновках, зазначених у вищевказаних постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач надала належні та допустимі докази на обґрунтування своїх доводів щодо її спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 21.02.2013 р. до травня 2015 року, а саме:

По-перше, позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вищевказаний період за адресою: АДРЕСА_1 . Вони мали спільний рахунок у банку «Commerzbank», на який надходила як заробітна плата позивача, так і соціальні виплати, які отримувала вона та відповідач.

Зазначене підтверджується відповідними виписками по рахунку, а також листом міського центру зайнятості м. Мюнхен від 31.10.2012 р., які знаходяться в матеріалах справи.

По-друге, позивач навіть не здогадувалась про те, що відповідач у листопаді 2013 року звернувся до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом про поділ майна подружжя. Якби позивач не проживала спільно з відповідачем і була обізнана про його намір поділити спільне майно, то рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20.06.2014 року не було б заочним, а позивач би приймала участь у розгляді справи, захищаючи свої права та інтереси. Як тільки восени 2014 року позивач довідалась про вказане заочне рішення суду, то вона відразу ж звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Херсонської області, яка була задоволена частково.

По-третє, тільки після того, як позивач дізналась, про те, що ОСОБА_3 , таємно, без її повідомлення подав позов до суду про поділ спільного майна подружжя, між сторонами почали виникати сварки та конфліктні ситуації, але вони все одно продовжували проживати спільно.

Це підтверджується тим, що на початку 2015 року, у зв`язку з декількома сімейними конфліктами позивач звернулась до поліції м. Мюнхена. В результаті цього звернення, поліція заборонила ОСОБА_3 приходити до спільної квартири на строк 10 днів. Було відкрито кримінальне провадження щодо нанесення легких тілесних ушкоджень позивачу, яке було закрито прокуратурою м. Мюнхен у травні 2015 року, про що свідчить лист прокуратури від 09.01.2015 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

По-четверте, звертаючись до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом про поділ спільного майна подружжя, відповідач у своїх заявах по суті спору у цивільній справі № 668/15156/13-ц, на момент їх подачі, особисто підтверджував факт спільного проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу: - у позовній заяві від 12.11.2013 р. та у заяві про часткову зміну предмета позову та позовних вимог від 17.02.2014 р. відповідач зазначає: «… З часу останнього розірвання шлюбу разом з відповідачкою проживаємо за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить доданий реєстраційний документ, переклад якого я надам в судове засідання, а також користуємся спільним банківським рахунком, докази чого мною будуть надані до судового засідання…»;

По-п`яте, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, факт спільного проживання позивача однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 21.02.2013 р. до травня 2015 р., встановлений у рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від 20.06.2014 р. та рішенні Апеляційного суду Херсонської області від 17.05.2015, які набули чинності, у цивільній справі № 668/15156/13-ц, а саме: «Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що з 29.11.1991 по 02.12.1998 та з 30.07.1999 по 06.10.2008 р.р. перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчать матеріали справи. З 2008 року позивач та відповідач проживають однією сім`єю, мають спільний бюджет».

Під час розгляду даної справи ОСОБА_3 не заперечував проти встановленого факту та не оспорював його, більш того, як вже було зазначено вище, особисто його підтверджував у своїх заявах по суті спору.

З цього приводу Верховний суд висловив свою правову позицію у постанові від 29.11.2023 р. у справі № 638/18026/19 (61-6272св23), зазначивши: «Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку».

При ухваленні оскаржуваного рішення Херсонський міський суд не прийняв вищевказані докази до уваги та не надав їм належної оцінки, внаслідок чого зробив невірні висновки щодо відсутності достатніх підстав для задоволення вимоги Позивача про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 21.02.2013 року по травень 2015 року.

Позивач у своєму позові просить визнати спільною сумісною власністю, поділити між нею та Відповідачем та стягнути на її користь 1/2 частину грошових коштів:

- у сумі 170000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, які відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30.09.2009, справа № 2-2131/09, ОСОБА_3 14.12.2008 року надав у позику ОСОБА_4 ;

- у сумі 125000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США, які відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16.09.2013, справа № 2120/13621/12, ОСОБА_3 30.03.2010 року надав у позику ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, які 08.06.2011 року ОСОБА_3 надав у позику ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та у сумі 55000 (п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, та 50000 (п`ятдесят тисяч) Евро, які 25.11.2014 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у позику, відповідно до постанови Київського Апеляційного Суду від 30.10.2018, справа № 766/6077/17.

Отже, грошові кошти у розмірі 170000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, у розмірі 125000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США та у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США були передані відповідачем у позику третім особам у період часу з 14.12.2008 р. по 08.06.2011 р., тобто у період спільного проживання сторін у шлюбних відносинах, як встановив суд першої

інстанції, однак разом з тим суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог і щодо даних сум грошових коштів, що суперечить висновкам зроблених судом.

Апелянт зазначає, що позивачем надано до суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що вона спільно проживала з ОСОБА_3 , як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 21.02.2013 року по травень 2015 року. Однак, не зважаючи на це, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у повному обсязі, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 , яка діє від імені ОСОБА_10 доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим. Представник відповідача зазначила, що між сторонами судовим рішенням вже було здійснено поділ майна подружжя, за яким був встановлений факт укладення між сторонами угоди про розподіл спільного майна подружжя та своєчасного отримання ОСОБА_11 від ОСОБА_3 обумовлених в ній коштів на її виконання у тому числі шляхом експертного спростування її тверджень про підроблення розписки про отримання коштів, а отже дана обставина свідчить не лише про те, що між подружжям був договір про поділ спільного майна, але і про недобросовісність ОСОБА_2 . На доведення доводів навела чисельну практику Верховного Суду щодо застосування вимог статті 74 СК України, норм СК та ЦК України, зазначивши, що із наданих суду письмових доказів не можна беззаперечно встановити, що сторони проживали однією сім`єю в зазначений позивачкою період, оскільки суду не надано документальних підтверджень придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, доказів реєстрації місця проживання за однією адресою, доказів участі в утриманні майна один одного тощо.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Суд першої інстанції, вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 21.02.2013 року по травень 2015 року, дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки позивачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту, ведення сторонами у певний період спільного господарства, отримання розміру доходу сторонами від заробітку за кордоном. Отже, оскільки вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підлягають задоволенню то і решта заявлених позовних вимог - про визнання грошових коштів спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя не підлягають задоволенню судом, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої судом відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася з позовом вимогами якого є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з відповідачем з 21.02.2013 року до травня 2015 року, та визнання спільним майном коштів в іноземній валюті, їх поділ, зазначаючи у позові, що з 29.11.1991 року по 02.12.1998 року, а також з 30.07.1999 по 21.02.2013 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Провадження у справі було відкрито судом першої інстанції 17.05.2024 року. Відповідач на виконання цієї ухвали надав 19.06.2024 відзив на позов, а позивачка, 24.06.2024, надала відзив на відзив на позов. У наведених відзивах сторони висловилися щодо часу знаходження у шлюбі.

Ухвалою суду першої інстанції від 27.11.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду на 22.01.2025 (т.3 а.с.24).

Отже, позивачка будучи достовірно обізнаною про всі процесуальні дії суду і відповідача, висловлюючи певні клопотання, які розглядалися у підготовчому засіданні, не скористалася правом, на цій стадії, уточнити ( збільшити) позовні вимоги щодо визначення періоду за який вона просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки.

20.02.2025 року позивачка подала заяву про виправлення технічної помилки: з 21.02.2013 на 16.10.2008 року, що з урахуванням викладу доводів позовної заяви та викладу відзиву на відзив не є технічною помилковою, а мало бути процесуально здійснено стороною позивача в межах вимог ст. 49 ЦПК України.

Отже, з метою визнання грошових коштів в іноземній валюті, які , як вбачається з наведених позивачкою судових рішень, відповідач позичав за борговими розписками: 14.12.2008 170 000 дол. США; 30.03.2010 року 125 000 дол. США; 08.06.2011 року - 25000 дол. США та 25.11.2014 - 50 000 дол. США та 55 000 Євро спільним майном подружжя та його поділу встановленню, за позовними вимогами позивачки, підлягає факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з 21.02.2013 до травня 2015 року

У судових рішеннях (у справі № 668/15156/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя) судів апеляційної та касаційної інстанції зазначено, що сторони з 29.11.1991 року по 02.12.1998 року та з 30.07.1999 року по 06.10.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи заявлені позивачкою позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з 21.02.2013 до травня 2015, час розірвання шлюбу- 06.10.2008 , відсутні підстави для визнання спільним сумісним майном подружжя грошові кошти, які передавалися ОСОБА_3 у позику після розірвання шлюбу, та у період, який не охоплюється періодом встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини. А саме 14.12.2008 в сумі 170 000 дол. США; 30.03.2010 року в сумі 125 000 дол. США та 08.06.2011 року в сумі 25000 дол. США . Позивачкою не доводилося, що ці кошти були набуті подружжям під час знаходження у шлюбі до 06.10.2008 року , а отже підлягають поділу.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з 21.02.2013 до травня 2015 охоплюються метою поділу майна, як спільного майна подружжя,- грошових коштів наданих у позику ОСОБА_3 за договором позики від 25.11.2014 року.

У справі № 766/6077/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики, постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 30 травня 2019 року, скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 . Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 2 168 890, 00 грн заборгованості за договором позики від 25 листопада 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У цій справі, у судових рішеннях суду апеляційної та касаційної інстанції судами встановлено що : 25 листопада 2014 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір позики на суму 55 000, 00 доларів США та 50 000, 00 євро. Факт отримання позики не заперечувався сторонами у справі. Учасники справи не заперечували, що вищезазначений майновий комплекс передано в дар сину позивача в рахунок погашення боргових зобов`язань у розмірі 35 000 доларів США за договором позики від 25.11.2014. Оскільки відповідачі взяли в борг за договором позики від 25.11.2014 55 000 доларів США та 50 000 євро, а повернули лише 35 000 тисяч доларів США, неповернута частина позики складає 20 000 доларів США та 50 000 євро., що еквівалентно 2 168 890, 00 грн.

Для визнання коштів, які передавалися у тому рахунку 25 листопада 2014 року ОСОБА_3 у позику ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , спільним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , позивач у позовній заяві зазначила: «вважає, що це саме ті грошові кошти, які ОСОБА_13 зазначав мені як втрачені від його бізнес діяльності у 2004-2012 роках».

Колегія суддів звертає увагу, що наведені у позові доводи позивачки щодо природи коштів слід розцінювати, що позивачка вважає позичені ОСОБА_3 грошові кошти -коштами від його бізнес діяльності, які за його повідомленням її , втрачені ним у процесі цієї діяльності у 2004-2012 роках. Разом з тим, для їх поділу як сумісного майна, набутого, виходячи з доводу позивачки, у 2004-2012 роках, позивачка порушує питання встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з 21.02.2013 до травня 2015, тобто періодом у якому ці кошти не набувалися. Позивачка не доводить, що ці кошти та з законних джерел, набуті під час знаходження у зареєстрованому шлюбі до 06.10.2008 року, а також з тієї «бізнес діяльності» ОСОБА_13 результат якої, є спільним майном подружжя.

Колегія суддів, зазначає, що поділу підлягає чистий прибуток підприємця, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні частини 2 статті 61 СК України та розмір якого має бути доведений у встановленому процесуальним законом порядку належними та допустимим доказами.

Таким чином,

- боргові розписки ОСОБА_3 про передачу у позику: від 14.12.2008 в сумі 170 000 дол. США; від 30.03.2010 року в сумі 125 000 дол. США; від 08.06.2011 року в сумі 25000 дол. США; від 25.11. 2014 року в сумі 55 000, 00 доларів США та 50 000, 00 євро ( дати та розмір яких зазначені у судових рішеннях за позовами ОСОБА_3 )

- заявлений позивачкою період встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з 21.02.2013 до травня 2015,

- час розірвання шлюбу -06.10.2008,

- посилання позивачки: «вважає, що це саме ті грошові кошти, які ОСОБА_13 зазначав мені як втрачені від його бізнес діяльності у 2004-2012 роках»,

унеможливлюють задоволення позовних вимог за наведених вище обставин.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з 21.02.2013 до травня 2015 без досягнення його мети : поділу грошових коштів, які були передані у позику колишнім чоловіком позивачки, у період, який не охоплюється періодом знаходження у зареєстрованому шлюбі чи заявленим періодом у якому сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина,- не тягне за собою тих правових наслідків, які бажає досягти позивачка, а тому з цієї підстави його встановлення не є обґрунтованим та таким, з встановленням якого настають для сторін юридичні наслідки.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, за наведених вище обставин, яким суд першої інстанції не надав оцінку, проте дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: О.В. Кутурланова

В.В. Майданік