Справа № 132/19/24
Провадження № 22-ц/801/1071/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 рокуСправа № 132/19/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О. Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Поділля Н»,

розглянув цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Поділля Н» про визнання недійсним договору оренди землі, та поновлення договору шляхом визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною, за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» адвоката Старого Миколи Миколайовича на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Аліменка Ю.О., дата складення повного тексту рішення суду 07 березня 2025 року,

встановив:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Поділля Н» про визнання недійсним договору оренди землі, та поновлення договору шляхом визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі площею 3,0317 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:002:022, яка розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району (нині Хмільницького) Вінницької області. Строк дії договору оренди землі закінчився 05 вересня 2023 року.

21 червня 2023 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з листом №70 в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на переукладення договору оренди від 05 вересня 2016 року на новий строк. До даного листа було додано проект додаткової угоди.

Відповідач даний лист отримав 04 липня 2023 року. Позивач вважав договір оренди землі №б/н від 05 вересня 2016 року поновленим відповідно до умов наданої додаткової угоди.

Проте, 25 жовтня 2023 року позивач дізнався про порушення його прав на підставі інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема про передачу права оренди землі на підставі договору оренди землі №248/0923 від 06 вересня 2023 року, який укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Поділля Н».

Вважають, що відповідачі порушили переважне право позивача на поновлення договору оренди землі №б/н від 05 вересня 2016 року, у зв`язку з чим ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» змушено звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Вказані обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» з вказаним позовом, в якому вони просили : 1. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :06:002:0322 укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Поділля Н» 06 вересня 2023 року; 2. Визнати поновленим договір оренди землі № БН від 05 квітня 2012 року, що укладений між орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» та орендодавцем ОСОБА_1 шляхом визнання укладеною додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки від 05 вересня 2016 року, що укладена між орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» та орендодавцем ОСОБА_1 в запропонованій редакції.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Поділля Н» про визнання недійсним договору оренди землі, та поновлення договору шляхом визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14 травня 2024 року, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року мотивоване тим, що переважне право орендаря - ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» на поновлення договору оренди землі №б/н від 05 вересня 2016 року на новий строк орендодавцем ОСОБА_1 не порушено, оскільки: сторонами були дотримані вимоги п. 8 Договору оренди землі №б/н від 05 вересня 2016 року та відсутнє волевиявлення орендодавця на поновлення договору оренди землі №б/н від 05 вересня 2016 року, яке підтверджується листом-повідомленням про відмову на укладання (поновлення/продовження) на новий строк від 30 травня 2023 року, а тому відсутні підстави визнавати недійсним договір оренди землі №248/0923 від 06 вересня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Поділля Н».

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» адвокат Старий Микола Миколайович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника суд попередньої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем направлені листи від 21 лютого 2023 року та від 30 травня 2023 року про відмову продовжувати (переукладати) договір оренди землі від 05 вересня 2016 року на поштову адресу позивача, яка є відмінною від їх юридичної адреси, а при перевірці номеру поштових відправлень цих листів на офіційному сайті АТ «Укрпошта» - інформація відсутня. Таким чином вважають, що неможливо встановити факт відправлення відповідачем та отримання позивачем таких листів.

06 травня 2025 року від представника відповідача Фермерського господарства «Поділля Н» адвоката Семенчук Оксани Антонівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в ній вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Поряд з цим вказала, що відповідач ОСОБА_1 на лист позивача від 04 травня 2023 року про пропозицію скористатись переважним правом на продовження договору оренди на новий строк направив 30 травня 2023 року відповідь про відсутність намірів укладати договір оренди або додаткову угоду, який отриманий ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» - 01 червня 2023 року. Крім того заперечує факт направлення відповіді на адресу, яка не відповідає місцезнаходженню позивача, оскільки в графі «реквізити сторін» в проекті додаткової угоди, яка направлена відповідачу для укладення, з поміж іншого зазначена поштова адреса на яку і було відправлено вказану відповідь відповідача.

Інші сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу викладені в відзиві, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 05 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» укладено договір оренди землі №б/н, за яким в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,0317 га, що знаходиться на території Лемешівської сільської ради Калинівського району (нині Хмільницького) Вінницької області, кадастровий номер :06:002:022.

Відповідно до пункту 8 договору, договір укладено строком на сім років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 34 договору передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

У заяві від 21 лютого 2023 року (а.с. 66), яка отримана відповідачем 27 лютого 2023 року (а.с. 67) та у листі-повідомленні від 30 травня 2023 року (а.с. 71), який отримано відповідачем 01 червня 2023 року (а.с. 72) ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» про своє не бажання поновлювати (продовжувати) дію договору оренди землі щодо земельної ділянки кадастровий номер :06:002:022, та просить не обробляти його земельну ділянку у зв`язку із закінченням дії договору оренди.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та загальними нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються Законом України «Про оренду землі».

У статті 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

У частині першій статті 19 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (частина перша статті).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (частина друга статті).

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проєкт договору (частина третя статті).

Під час укладення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті).

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передання земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті).

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята статті).

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури поновлення договору оренди землі.

При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року в справі № 672/333/24 (провадження № 61-14411св24).

Як вбачається з матеріалів справи до закінчення строку дії договору оренди, а саме 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 , як орендодавцем земельної ділянки, на адресу позивача було надіслано заяву, відповідно до якої останній просив не обробляти його земельну ділянку та повідомив, що не має наміру укладати договір оренди або додаткову угоду на новий термін (а.с. 66), яка отримана 27 лютого 2023 року (а.с. 67).

Проте, 21 червня 2023 позивач звернувся до ОСОБА_1 з листом-повідомленням №70 в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на переукладення договору оренди від 05 вересня 2016 року на новий строк. До даного листа-повідомлення було додано проект додаткової угоди. Вказаний лист отримано ОСОБА_1 04 липня 2023 року (а.с. 16-19).

У відповідь на вказаний лист 30 травня 2023 року ОСОБА_1 на адресу позивача було надіслано лист-повідомлення, яке отримано стороною позивача 01 червня 2023 року (а.с. 72), в якому він повідомив, що укладати договір оренди або додаткову угоду на новий термін не має наміру та нагадав, що 21 лютого 2023 року ним було направлено аналогічну заяву (а.с. 71).

Установивши відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на продовження договору оренди землі, суд першої інстанції, врахувавши статтю 33 Закону України «Про оренду землі», дійшов обґрунтованого висновку про те, що переважне право ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» на укладення з ОСОБА_1 договору оренди землі на новий строк є припиненим і не підлягає захисту.

Отже, позивач не підтвердив наявність у нього порушеного переважного права на укладення договору оренди землі за умови доведення відсутності згоди власника земельної ділянки на продовження орендних відносин.

Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі № 604/648/23, від 12 квітня 2024 року у справі № 131/970/23, від 12 січня 2021 року у справі № 908/454/17.

Крім того, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року в справі № 604/646/23 (провадження № 61-1814св24).

Встановивши те, що у орендодавця відсутня воля на поновлення договору оренди на новий строк, а також те, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, про що завчасно було повідомлено орендаря, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що переважне право позивача на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушено. Водночас, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.

Доводи апеляційної скарги про те, що листи відповідача від 21 лютого 2023 року та від 30 травня 2023 року про відмову продовжувати (переукладати) договір оренди землі від 05 вересня 2016 року направлені на поштову адресу позивача, яка є відмінною від їх юридичної адреси не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи лист-повідомлення відповідача ОСОБА_1 від 30 травня 2023 року направлене на адресу «21036, а/с 3604 Вінницька обл. м. Вінниця», що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення відправлення, виплату грошового переказу (а.с. 72).

При цьому, з дослідженого проекту додаткової угоди, який доданий до листа № 70 від 21 червня 2023 року про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки надісланий ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» на адресу відповідача ОСОБА_1 для ознайомлення та погодження умов вбачається, що в графі: «Реквізити сторін», а саме Орендар, зазначено з поміж іншого «Адреса поштова: 21036, м. Вінниця, а/с 3604» (а.с. 17).

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 441 (а.с. 19), накладної № 441 від 22 червня 2023 року та опису вкладення до ц/л № 441: в якому зазначено: «Лист повідомлення, Додаткова угода до Договору оренди землі» (а.с. 18), що були направлені ОСОБА_1 вбачається, що адреса відправника ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» «а/с 3604, м. Вінниця, 21036».

Таким чином, з наведених доказів безсумнівно вбачається, що саме поштова адреса «21036, м. Вінниця, а/с 3604» використовувалась позивачем у своїй кореспонденції як дійсна поштова адреса, зокрема, для листування з відповідачем. Відтак, направлення відповідачем листів за цією адресою є належним та не може свідчити про порушення порядку повідомлення позивача. Твердження апелянта про відмінність цієї адреси від юридичної не спростовує факту використання її для офіційної комунікації між сторонами.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» адвоката Старого Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета