Справа № 465/3826/24 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/226/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 28 вересня 2012 року між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного і відповідач відмовляється від утримання їх спільної дитини.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року по справі №465/3583/20 було частково задоволено її позов та постановлено стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказувала, що таке рішення судом було прийнято ще у 2021 році, однак прожитковий мінімум для дитини відповідного віку зріс до 2024 року, як і витрати на утримання сина.

Спільний син сторін займається активно спортом, що вимагає додаткових чималих витрат на змагання, а також дитячий спортивний табір. Окрім цього, дитина потребує щодня повноцінного харчування, зручного одягу і взуття, вітамінів, ліків у разі захворювання, оплату навчання, у зв`язку з чим позивачка витрачає значні кошти, які в кілька разів перевищують розмір аліментів, присуджених до сплати батьком.

Зазначала, що на момент звернення з позовом до суду вона ніде не працювала, оскільки має на утриманні ще одну дитину - малолітню доньку ОСОБА_5 ; натомість відповідач є здоровим та перебуває, як військовослужбовець, у лавах ЗСУ, отримує грошове забезпечення, яке витрачає лише на власні потреби, так як інших осіб на утриманні не має.

Враховуючи вищевикладене, просила суд задовольнити позовні вимоги, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частики всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Змінено спосіб та розмір стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року у справі №465/3583/20.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Припинено стягнення аліментів на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року у справі №465/3583/20, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 Джох Роман Васильович.

В апеляційній скарзі покликається на те, що стороною позивача жодним чином не доведено факту покращення матеріального стану відповідача в порівнянні з матеріальним станом на момент ухвалення рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року у справі №465/3583/20, а також не доведено факту погіршення матерільного стану позивача в порівнянні з матеріальним станом на момент ухвалення рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року у справі №465/3583/20.

Наголошує на тому, що зміна сімейного стану позивачки та народження дитини від другого шлюбу, не впливає на можливість утримання позивачкою дитини від першого шлюбу, оскільки створення нової сім`ї це був її усвідомлений вибір, за який вона повинна самостійно нести відповідальність, та не заподіювати шкоду інтересам старшої дитини.

Зазначає, що стороною позивача жодним чином не доведено факту погіршення її здоров`я, що б могло слугувати підставою для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач розуміє той факт, що протягом 2021-2024 року, національна валюта втратила свою купівельну спроможність, а тому вважає, що дійсно попередній розмір аліментів повинен бути збільшений на розмір інфляції за цей період. Вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього повинен становити 3 500,00 грн.

Разом з тим, в апеляційній скарзі викладені заперечення на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2024р., якою у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Джоха Р.В. про зупинення провадження відмовлено.

Вважає таку відмову протиправною, оскільки суперечить правовій позиції Верховного Суду з цього питання, а саме Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2024 року, у справі №484/40/21.

Зазначає, що не допускається зупинення провадження у певних категоріях справ, що стосуються інтересів дитини, або якщо відсутня сторона веде справу через представника (частини друга, третя статті 252 ЦПК України), однак ці положення не стосуються тих випадків, коли суд зобов`язаний зупинити провадження згідно з вимогами статті 251 ЦПК України.

Просить частково скасувати рішення, частково задовольнити позов, а саме: «Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та припинити стягнення аліментів на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року у справі №465/3583/20, починаючи з дня набрання рішенням законної сили».

Окрім цього, просить скасувати ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2024р., у справі №465/3826/24, та постановити нову ухвалу про зупинення провадження у справі №465/3826/24, на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, на строк до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

18 лютого 2025 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Наголошує на тому, що розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2024 року становить 3196 гривень.

Відтак, розмір аліментів, який стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року у розмірі 2500,00 грн. є меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не відповідає реаліям сьогодення.

Щодо заперечень на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року у справі № 465/3826/24, наголошує, що долучена представником ОСОБА_1 до матеріалів справи довідка та витяг з наказу не містить інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, в якій ОСОБА_1 перебуває на військовій службі станом на момент розгляду даної справи.

Натомість, з долучених представником відповідача Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 22 лютого 2024 року та Довідки тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 №6173 від 06 серпня 2024 року вбачається, що рядовий ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 року проходить службу в запасній роті військової частини НОМЕР_1 , яка територіально знаходиться у АДРЕСА_1 , у межах якої знаходиться суд, в провадженні якого перебуває справа.

Крім цього, зазначає, що в суді представництво інтересів ОСОБА_1 здійснює адвокат Джох Р.В. Отже, ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право на участь у судовому процесі через свого представника - адвоката, забезпечивши таким чином дотримання основоположних принципів цивільного судочинства таких як: рівність учасників судового процесу, змагальність сторін, диспозитивність, а відтак мав можливість реалізувати своє право, в тому числі і на подання відзиву у випадку заперечення щодо задоволення позову.

Крім цього ОСОБА_1 не позбавлений можливості приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою власних технічних засобів.

Просить залишити судове рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року у справі № 465/3826/24 та ухвалу від 19 вересня 2024 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 26 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2012 року.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 02 квітня 2014 року.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06 серпня 2020 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , який 28 вересня 2012 року зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюб, про що зроблено актовий запис №2354.

В подальшому, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року, з урахуванням ухвали Франківського районного суду м.Львова від 03 вересня 2021 про виправлення описки ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, тобто з 23 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади №2024/007901405 від 04 липня 2024 року та №2024/007901215 від 04 липня 2024 року, а також Акту №6 від 04 липня 2024 року, виданого Головою правління ОСББ "Сосновий гай 2" ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім цього, судом встановлено, що 09 грудня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №390, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 09 грудня 2023 року.

Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого 22 червня 2023 року, яка згідно Витягу з Реєстру територіальної громади №2024/007901404 від 04 липня 2024 року проживає з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей Форми ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 04 липня 2024 року ОСОБА_3 у 2024 році отримувала дохід від Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та розмір такого з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року становить 21300,00 грн. Відомості про подальше отримання будь-яких інших доходів відсутні.

З долучених представником відповідача Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 22 лютого 2024 року та Довідки тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 №6173 від 06 серпня 2024 року вбачається, що рядовий ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 року проходить службу в запасній роті військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 19 вересня 2024 року витребувано у Головного управління ДПС у Львівській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), за період з 01 січня 2023 року по теперішній час.

Згідно наданої відповіді №35261/6/13-01-54-02 від 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 нараховано наступні доходи: - січень 2023 - 7600,00 грн.; - лютий 2023 - 7600,00 грн.; - березень 2023 - 7600,00 грн.; - квітень 2023 - 7650,00 грн.; - травень 2023 - 12559,57 грн.; - з червня 2023 по лютий 2024 - інформація відсутня; - березень 2024 - 5671,12 грн.; - квітень 2024 - 20557,80 грн.; - травень 2024 - 41115,60 грн.; - червень 2024 - 20557,80 грн.; - липень 2024 - 20562,35 грн.; - серпень 2024 - 20585,10 грн.; - вересень 2024 - 20715,30 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року у розмірі 2500,00 грн. є меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не відповідає реаліям сьогодення.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.

Ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст.182Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому, закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн., які присуджено рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року з відповідача, є меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не відповідає реаліям сьогодення. Вказувала, що спільний син сторін займається активно спортом, що вимагає додаткових чималих витрат на змагання, а також дитячий спортивний табір. Окрім цього, дитина потребує щодня повноцінного харчування, зручного одягу і взуття, вітамінів, ліків у разі захворювання, оплату навчання, у зв`язку з чим позивачка витрачає значні кошти, які в кілька разів перевищують розмір аліментів, присуджених до сплати батьком.

Тобто, позивачка в даній цивільній справі визначила предметом позову зміну способу та розміру стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/4 частки від доходу батька дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів про те, що він за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов`язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) на даний час або 1/4 його заробітку (доходу) є надмірно великою сумою.

Також, на виконання вимог ст.12, 82 ЦПК України відповідачем не надано суду відомостей щодо наявності у нього на утриманні інших осіб, а відтак не спростовано вимог позивачки щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) на даний час.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично визнав погіршення матеріального становища ОСОБА_3 у зв`язку із збільшенням потреб дитини та знецінення грошової одиниці України протягом 2021-2024 років. При цьому ОСОБА_1 погодився сплачувати позивачці аліменти на дитину у твердій грошовій сумі 3500 грн на місяць.

Отже відповідно до статті 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є здоровою та працездатною особою, проходить службу у Збройних Силах України і має стабільний дохід.

Відповідачем не спростовано твердження ОСОБА_3 про його спроможність надавати дитині утримання в частці від заробітку (доходу).

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів (зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я) не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з огляду на те, що закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що сімейний стан позивачки змінився, зокрема, вона одружилася та у неї народилася дитина, не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_3 про зміну способу та розміру стягнення аліментів, оскільки матеріальний стан ОСОБА_1 дозволяє йому сплачувати аліменти на дитину у заявленому позивачкою розмірі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року, може бути змінений за позовом стягувача та, виходячи з обставин справи, правомірно задоволив позов.

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має бути визначений у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця.

Колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо заперечень на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2024р., якою у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Джоха Р.В. про зупинення провадження відмовлено, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 19 вересня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Джоха Р.В. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Вищезазначена ухвала мотивована тим, що стороною відповідача не надано доказів перебування його у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, і виконання бойових завдань у зоні бойових дій, враховуючи, що представництво інтересів відповідача здійснює його представник - адвокат Джох Р.В., те, що відповідач проходить військову службу у військовій частині, яка знаходиться в межах тієї ж області, що і суд, в провадженні якого перебуває дана цивільна справа, відповідач не позбавлений можливості приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконфренції, виходячи з інтересів дитини, що обидвоє батьків повинні утримувати своїх дітей, принципів справедливості, співмірності та верховенства права.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з долученого до клопотання представника ОСОБА_1 . Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 22 лютого 2024 року та Довідки тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 №6173 від 06 серпня 2024 року рядовий ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 року проходить службу в запасній роті військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, долучена представником ОСОБА_1 до матеріалів справи довідка та витяг з наказу не містить інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, в якій ОСОБА_1 перебуває на військовій службі станом на момент розгляду даної справи

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, єдиною умовою для вирішення процесуального питання зупинення провадження у справі на підставі цієї норми є наявність доказів перебування заявника у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, і виконання бойових завдань у зоні бойових дій, та є обов`язковим для суду.

Такий підхід є усталеним у судовій практиці, що підтверджується, зокрема, і іншими висновками Верховного Суду у постановах від 9 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 і від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, на які є посилання в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Верховний Суд щодо зупинення провадження у справі (Постанова ВС від 1 лютого 2022 року у справі №160/12705/19) зазначив, що: зупинення провадження має бути доцільним і мотивованим. Суд аналізує ймовірні наслідки зупинення, з урахуванням суті спірних правовідносин тощо, щоб це не призвело до безпідставного затягування строків розгляду справи (п. 33); суд повинен встановити потребу відступу від принципу розумності строків розгляду справи судом (п. 48).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що буквальне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може не відповідати якнайкращим інтересам дитини на гідне утримання, зокрема й тоді, коли позивач ставить питання не про стягнення аліментів, а про зміну їхнього розміру та способу стягнення у зв`язку з покращенням майнового стану відповідача.

КЦС вважає, що, вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, те, чи мав відповідач можливість висловитися щодо позовних вимог, чи користується правовою допомогою під час судового провадження, чи є належні докази того, що його військова частина переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину хоч і відповідатиме певним інтересам відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 5 червня 2024 року у справі № 317/3364/21 звернув увагу на те, що для застосування припису пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України слід врахувати, чи представляє військовослужбовець свої інтереси у судах першої й апеляційної інстанцій особисто (пункт 54 постанови), а також, чи не порушуватиме зупинення провадження у справі найкращі інтереси дитини (пункти 57-61 постанови).

КЦС підтримує позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові від 5 червня 2024 року у справі № 317/3364/21. Вважає, що передбачений у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі, яка стосується стягнення аліментів на утримання дитини, повинен корелювати із якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Окрім цього, згідно з ст. 58 ЦПК України, сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Джох Р.В.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право на участь у судовому процесі через свого представника - адвоката, забезпечивши таким чином дотримання основоположних принципів цивільного судочинства таких як: рівність учасників судового процесу, змагальність сторін, диспозитивність, а відтак мав можливість реалізувати своє право, в тому числі і на подання відзиву у випадку заперечення щодо задоволення позову.

Крім цього ОСОБА_1 не позбавлений можливості приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою власних технічних засобів.

З долучених представником відповідача Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 22 лютого 2024 року та Довідки тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 №6173 від 06 серпня 2024 року вбачається, що рядовий ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 проходить службу в запасній роті військової частини НОМЕР_1 , яка територіально знаходиться у АДРЕСА_1 , у межах якої знаходиться суд, в провадженні якого перебуває справа.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи стосується захисту, в першу чергу, прав та інтересів спільної дитини сторін спору. А тому, задоволення позову про зміну способу та розміру стягнення аліментів жодним чином не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої дитини.

Таким чином підстави для скасування скасувати ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2024р., у справі №465/3826/24 відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.