Справа № 367/2926/25
Провадження по справі № 2/367/3674/2025
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2025 року місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

в складі: головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому судовому засіданні матеріали цивільної справи № 367/2926/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна,

у с т а н о в и в:

В березні 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна.

08 травня 2025 року представник відповідача, адвокат Павленко Г.М. через канцелярію суду подала зустрічну позовну заяву, в якій просила суд подовжити строк на подання зустрічного позову та прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_6 ; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .у розмірі 1261715,88 грн

22 травня 2025 представник позивача, адвокат Іваненко М.В. через канцелярію суду подала заяву про зменшення позовних вимог, де просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 50% майнових прав за договором купівлі - продажу від 18 березня 2019 року у розмірі 1086604,00 грн.

В судовому засіданні представник відповідача зустрічну позовну заяву підтримала, просила суд її прийняти та об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

В судовому засіданні представник позивача залишила на розсуд суду питання прийняття зустрічного позову.

Вислухавши доводи представника позивача та представника відповідача, дослідивши зустрічну позовну заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Тлумачення частини другої статті 193 та частини першої статті 194 ЦПК України дає підстави вважати, що зустрічний позов - це самостійна матеріально-правова вимога відповідача до позивача, пред`явлена ним у порядку і в строки, встановлені законом, до позивача для її спільного розгляду з первісним позовом в одному і тому ж провадженні за наявності для цього відповідних умов та підстав.

Згідно з положеннями статті 193 ЦПК України прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції. Відповідно за відсутності свавільності суду першої інстанції у порядку розгляду цього питання чи встановлення відсутності порушень при цьому прав сторін чи інших осіб, суд вищої інстанції не вправі втручатися в згадану дискрецію суду першої інстанції.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до п. 3 частини другої статті 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року відповідачу ОСОБА_4 було встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Тобто, максимально визначений законом строк.

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України).

Отже, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої стаття 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Як зазначає представник відповідача у зустрічному позові для його підготовки був необхідний тривалий час, зокрема , збір коштів на оплату судового збору - зазначений в ухвалі строк пропущений на декілька днів з поважних причини, крім того, ухвала суду ОСОБА_4 не отримана.

Системний аналіз наведених вище норм цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що однією з умов задля можливості прийняття судом зустрічного позову є його подання у передбачені процесуальним законом строки, а у випадку їх пропуску наведення із належним підтвердженням поважних причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх клопотанням.

Тому, у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Згідно із ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Статтю 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golderv. theUnitedKingdom), заява № 4451/70, § 36).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (даліКонвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «МірагальЕсколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавляє позивача, або інших учасників справи права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, практику Європейського суду з прав людини, доводи представника відповідача, викладені в клопотанні про поновлення строку та наведені у клопотанні обґрунтування, суд приходить до висновку про можливість поновлення представнику відповідача строку на подачу зустрічної позовної заяви.

Вимоги за первісним та зустрічним позовами взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, суд вважає за необхідне прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати вимоги за цими позовами в одне провадження.

Стосовно заяви представника позивача про зменшення позовних вимог суд зазначає наступне.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву про зменшення позовних вимог та просила суд її задовольнити.

Представник відповідача не заперечувала проти заяви про зменшення позовних вимог.

Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог, а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім передбачених ст. 43 ЦПК України прав та обов`язків сторін, такі права та обов`язки також визначаються ст. 49 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України - до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову, шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України - позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що на момент подання заяви про зменшення позовних вимог розгляд справи по суті ще не розпочатий, суд доходить висновку, що представником позивачки не пропущено процесуальний строк для подачі заяви про зменшення позовних вимог, а відтак належить прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог та продовжувати розгляд справи з урахуванням прийнятих судом уточнень.

У зв`язку з прийняттям заяви про зменшення позовних вимог та враховуючи не визнання зменшених позовних вимог відповідачем, належить встановити відповідачу строк у 15 днів зі дня отримання цієї ухвали на подання до суду відзиву, доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

У зв`язку з прийняттям зустрічної позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог та встановленням відповідачу строку на подання відзиву, суд вважає за необхідне відкласти підготовче судове засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст.49,84,175,177,193,194,196,197,258-261,263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити стороні відповідача строк на подачу зустрічної позовної заяви.

Прийняти зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ майна та об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна.

Відповідачу направити копію зустрічної позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Визначити відповідачу строк на подання відзиву на зустрічний позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15(п`ятнадцять) днів з дня вручення зазначеної ухвали.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.178, ст.191 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст.178,191 ЦПК України).

Прийняти заяву про зменшення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна.

Здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням зменшених позовних вимог.

Відкласти підготовче судове засідання на 09 годину 30 хвилин 05 серпня 2024 року.

Встановити строк для подання відповідачем письмового відзиву на заяву зі зменшеним розміром позовних вимог протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, з урахуванням вимог статей 178, 191 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів має бути надіслана відповідачами іншим учасникам справи;

Роз`яснити позивачці її право протягом п`яти днів з дня отримання копії відзиву на заяву зі зменшеним розміром позовних вимог подати до суду відповідь на відзив, копія якого одночасно підлягає направленню на адресу відповідача, а відповідач протягом п`яти днів має право подати свої заперечення з дотриманням вимог ст. ст. 178, 179, 180 ЦПК України;

Роз`яснити учасникам справи, що подання заяв по суті справи: заява; відзив на заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами;

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.П. Одарюк