ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 січня 2025 року, постановлене суддею Ковальчук Т.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

23.09.2024 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 24.03.2018 Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис №234.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що із 24.03.2018 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу вважає відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, а також різні погляди на життя. Із початку 2021 року з відповідачем проживають окремо, у кожного окремий бюджет, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.01.2025 позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 24.03.2018 у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №234.

Після розірвання шлюбу змінено прізвище позивачки на дошлюбне « ОСОБА_4 ».

При постановленні рішення районний суд керувався положеннями ч.2 ст.112 СК України, виходячи із того, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не мають наміру щодо збереження шлюбу, а тому позов підлягає задоволенню.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про направлення справи для нового судового розгляду або надання можливості примирення.

Посилаючись на абз. 2 ч.1 ст.187 ЦПК України, вважає безпідставною та передчасною ухвалу районного суду від 25.09.2024 про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду. При цьому, районний суд не перевірив викладені позивачкою відомості щодо фактичного місця реєстрації чи перебування відповідача задля з`ясування питання щодо підсудності цієї справи Автозаводському районному суду м.Кременчука.

Наведене вважає порушенням вимог статті 27 ЦПК України, тоді як посилання на статтю 28 цього Кодексу щодо можливості розгляду справи за наявною інформацією за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача, в ухвалі суду від 25.09.2024 відсутні.

Звертає увагу, що в ухвалі суду від 25.09.2024 визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов 15 днів з дня вручення цієї ухвали. Підставою спливу такого строку, на думку відповідача, стало встановлення судом дати направлення ухвали до електронного кабінету користувача через систему «Електронний суд». Проте такі дії районного суду вважає безпідставними, оскільки він не був обізнаний про подачу позивачкою відповідного позову, а тому не вбачав необхідності здійснювати контроль щодо надходження до його електронного кабінету будь-яких документів. Тоді як засобами поштового зв`язку відповідна ухвала суду йому не надсилалася.

Повідомляє, що про наявність судового провадження довідався лише перед його виїздом за кордон до позивачки 17.12.2024, у зв`язку із чим був позбавлений можливості підготувати відзив на позовну заяву.

Просить врахувати, що не міг прибути у судове засідання, що призначалося на 24.12.2024 з підстав погіршення стану здоров`я під час перебування за кордоном, а тому просив відкласти розгляд справи.

Наступне судове засідання, що призначалося на 15.01.2025, він, відповідач, також просив відкласти для ознайомлення з матеріалами справи. Проте таку його заяву районний суд залишив поза увагою та постановив оскаржуване судове рішення, безпідставно вказавши у мотивах його постановлення, що відповідач не звертався в суд із клопотанням про відкладення розгляду справи.

Вважає оскаржуване судове рішення невмотивованим, оскільки при його постановлення районний суд фактично не здійснював ніякого дослідження письмових доказів, не перевірив можливість проведення «медіації», як і необхідність чи відсутність необхідності збереження сім`ї. Тоді як суперечливий зміст позовної заяви, на думку відповідача, не вказує на добровільне та усвідомлене рішення позивачки про подачу позову.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд не врахував наявність у позивачки сина ОСОБА_5 , яким він, відповідач, опікувався як рідним сином, не дивлячись на те, що офіційного усиновлення не відбулося. Відтак, районний суд не врахував інтереси неповнолітньої дитини, не встановив його ставлення до розірвання шлюбу сторін та не вжив заходів щодо примирення подружжя.

24.02.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_6 , за змістом якої вона повністю підтримала позовну заяву, наполягаючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а дії відповідача - зловживанням процесуальними правами. Заперечує проти примирення з відповідачем. Наголошує, що її рішення про припинення шлюбних відносин є остаточним, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам.

25.02.2025 представник позивачки - адвокат Лазоренко Р.В. подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, яку просив залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про відмову від позовної заяви.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.03.2025 відкрито провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 17.03.2025.

22.03.2025 та 30.04.2025 відповідач ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про відмову від позову на підставі п.1 ч.2 ст.49, п.4 ч.1 ст.255, ст.256 ЦПК України. Розгляд справи просив здійснювати без його участі.

22.05.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшли заяви позивача та її представника - адвоката Лазоренка Р.В. про розгляд справи за їх відсутності.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, та за правилами частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Із матеріалів справи убачається, що 24.03.2018 сторони зареєстрували шлюб у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №234, свідоцтво про шлюбу серії НОМЕР_1 ./а.с.9/

За відомостями Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 27.08.2021 №22353, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11.10.2016 по теперішній час./а.с.12/

23.09.2024 о 09:59 доставлено до Електронного кабінету фізичної особи ОСОБА_1 позовну заяву з додатками, що підтверджується квитанцією №1732706./а.с.15/

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 14-00 год. 07.11.2024; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 178 ЦПК України, 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі./а.с.19/

24.09.2024 та 26.09.2024 до Електронного кабінету відповідача ОСОБА_1 доставлено ухвалу від 25.09.2024 та позовну заяву з додатками./а.с.22,23/

07.11.2024 учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 08-30 год. 24.12.2024./а.с.26/

11.11.2024 10:56:57 до Електронного кабінету відповідача ОСОБА_1 доставлено судову повістку про виклик до суду на 08-30 год. 24.12.2024./а.с.28/

20.12.2024 відповідач подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою./а.с.29-30/

24.12.2024 учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 11-15 год. 15.01.2025./а.с.35/

24.12.2024 18:41:22 до Електронного кабінету відповідача ОСОБА_1 доставлено судову повістку про виклик до суду на 11-15 год. 15.01.2025./а.с.38/

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб, районний суд, керуючись ч.2 ст.112 СК України на підставі установлених обставин щодо припинення сторонами сімейно-шлюбних відносин, виходив із того, що подальше спільне життя сторін по справі і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Апеляційний суд, переглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, враховує наступне.

Стосовно дотримання норм процесуального права, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У справі, що переглядається установлено, що 24.09.2024 судом сформовано відповідь №802602 з Єдиного державного демографічного реєстру, за змістом якої відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.18/ Відтак, справа підсудна Автозаводському районному суду м.Кременчука, який правомірно постановив ухвалу від 25.09.2024 про відкриття провадження.

Доказів, які б підтверджували інше місце реєстрації відповідача, останнім суду не надано, а лише наведено загальні норми процесуального закону, довільно трактовані ним на власну користь.

Підстав для визначення підсудності справи за місце фактичного місця проживання відповідача, яке є відмінним від місця реєстрації, зокрема, в контексті запровадження в Україні військового стану, колегія суддів не вбачає. Оскільки визначення підсудності за місцем перебування особи є допустимим для осіб, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування.

За встановлених обставин, підстав для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно зі статтею 378 ЦПК України, апеляційним судом не встановлено. При цьому, положення ЦПК України не передбачать направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду по суті спору.

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на те, що він не був обізнаний про подачу позивачкою відповідного позову, спростовуються наявними у справі доказами, зокрема: квитанцією №1732706 від 23.09.2024 про доставку документів до зареєстрованого Електронного Кабінету користувача ЄСІТС - Монастирського О.С.; довідками суду від 26.09.2024 та 24.09.2024 про доставку електронного документу. При цьому колегія суддів ураховує наступне.

Перелік осіб, які в обов`язковому порядку мають реєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначено частиною шостою статті 14 ЦПК України. За змістом наведеної норми - інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Згідно із частиною сьомою статті 14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як убачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останній зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, а тому має обов`язок знати про рух справи.

Із заявами про отримання паперової копії позовної заяви чи процесуальних рішень суду, відповідач не звертався, як і з заявами про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву або заяви про надання строку на примирення, а тому за привалами частини четвертої статті 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків з цим пов`язаних.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (постанова Верховного Суду від 04.10.2023 у справі №567/1471/21).

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, зареєстрований в системі «Електронний суд», мав достатньо часу для реалізації належних йому процесуальних прав, зокрема, на ознайомлення з матеріалами справи та подачу відзив на позовну заяву, проте наведені права не реалізував.

При цьому, вичерпний перелік підстав, які є обов`язковими для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення визначено частиною четвертою статті 376 ЦПК України, серед яких: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3).

У цій справі відповідач не пов`язує підстави для скасування судового рішення із його постановленням за його відсутності, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, а наведені ним обставини, безпідставне відхилення клопотання про відкладення розгляду справи, по-перше, у розумінні частини четвертої статті 376 ЦПК України не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції; по-друге, заява про відкладення розгляду справи надійшла до суду після закінчення судового засідання, яке призначалося на 11-15 год. 15.01.2025./а.с.54-55/

Стосовно дотримання норм матеріального права, колегія суддів ураховує наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначена можливість суду у справі про розірвання шлюбу суд зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №127/16963/22-ц від 08.03.2023.

У постанові Верховного Суду від 26.11.2018 у справі №761/33261/16-ц зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги не вбачає реальної можливості примирення сторін, тому відхиляє доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції вимог статті 111 СК України щодо вжиття заходів для примирення сторін та не надання строку для такого примирення.

Доводи апеляційної скарги не містять викладу обставин, які б вказували на можливість примирення сторін, зокрема, в контексті строку, який сплинув із моменту пред`явлення позову упродовж якого ставлення позивачки до позову не змінилося і вона категорично заперечує проти примирення. Тоді як суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя та з урахуванням фактичних обставин справи колегія суддів не вбачає підстав для визначення сторонам строку для примирення, оскільки це призведе до затягування судового процесу та буде негативно впливати на обидві сторони.

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на те, що поза увагою районного суду залишилося ставлення неповнолітнього сина позивачки до розірвання шлюбу сторін, колегія суддів відхиляє, як такі, що не є визначальним фактором. Зокрема, в контексті того, що відповідач не є біологічним батьком неповнолітньої дитини, яка проживає разом з матір`ю в умовах військового стану за межами України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, зокрема, фотознімках, які не становили предмет дослідження в суді першої інстанції. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін

Керуючись ст.ст.367, 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.06.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак