С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/3592/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

09 червня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку суброгації.

ІІ. Описова частина

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - Позивач) звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідачка) про відшкодування шкоди в порядку суброгації, посилаючись на те, що Позивач відшкодував шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини Відповідача, а тому має право вимоги в порядку суброгації до останньої.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 06 березня 2018 року між ним та страхувальником було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №FО-00058700, предметом якого було страхування автомобіля Audi A3, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - Застрахований ТЗ).

12 вересня 2018 року на перехресті пр. Григоренка-Здолбунівська у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю Застрахованого ТЗ та автомобіля Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням Відповідачки.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року у справі №753/20527/18 Відповідачку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач посилався на частину 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Внаслідок ДТП Застрахований ТЗ зазнав пошкоджень. Для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, як вказує Позивач, було проведено його огляд, за результатами якого складено протокол огляду КТЗ та звіт №13810 про оцінку транспортного засобу. Позивач зазначив, що цей звіт є його внутрішнім документом.

Згодом, на стадії виплати страхового відшкодування, між Позивачем та представником власника пошкодженого ТЗ було укладено додаткову угоду, якою розмір страхового відшкодування за подією (ДТП 12.09.2018) визначено у сумі 183020,00 грн, а суму виплати, з урахуванням франшизи 3920,00 грн, - у розмірі 179100,00 грн. Позивач підтвердив виплату цієї суми платіжним дорученням №111207.

Позивач стверджував, що відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 1187, 1191 частини 1, 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), він набув право вимоги (регресу/суброгації) до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з Полісом АМ6945028, Позивач звернувся до страхової компанії Відповідача. ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» задовольнило заяву Позивача частково, виплативши 100000,00 грн у межах страхового ліміту, що підтверджується платіжним дорученням №7211.

Таким чином, Позивач просив стягнути з Відповідачки різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, посилаючись на статтю 1194 ЦК України, у сумі 79100,00 грн (179100,00 грн - 100000,00 грн).

Ухвалою від 22 вересня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження.

18 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив Відповідача, в якому вона заперечувала проти позову, посилаючись на процесуальні дефекти позовної заяви, неналежність доказів, відсутність підстав для регресу за ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також на свій складний майновий стан.

24 жовтня 2022 року надійшла відповідь Позивача на відзив, в якому представник зазначив на безпідставності посилання Відповідачки на Закон про ОЦПВВНТС щодо регресу, оскільки вимоги заявлені в порядку суброгації.

8 листопада 2022 року до суду надійшли заперечення Відповідачки на відповідь на відзив, в якому вона через представника повторила свої аргументи, зокрема, щодо неналежного засвідчення копій документів та відсутності права регресної вимоги, посилаючись на численну судову практику Верховного Суду, що підтверджує її позицію.

23 січня 2023 року суд задовольнив клопотання Позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

3 жовтня 2023 року до суду надійшов висновок експертизи № 6070/23-54 від 26 вересня 2023 року, який встановив, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Audi A3 (д.н. НОМЕР_1 ), становить 232 007,23 грн.

8 листопада 2023 року представник Відповідачки подав додаткові пояснення, в яких оспорювала висновок експерта № 6070/23-54 від 26.09.2023. Відповідачка стверджувала, що висновок експерта та інші докази були подані Позивачем після подання позовної заяви, що порушує частину 2 статті 83 ЦПК України, яка вимагає подання доказів одночасно з позовною заявою. Вона посилалася на принцип «плодів отруєного дерева», за яким такі докази є недопустимими. Щодо висновку експерта, Відповідач зазначала, що він не містить визначення реальної вартості відновлювального ремонту, як того вимагає частина 2 статті 1192 ЦК України. Вона стверджувала, що висновок експерта щодо матеріального збитку у сумі 232007,23 грн ґрунтується на документах, відсутніх у матеріалах справи (зокрема, DVD-диск), та що експерт не проводив огляд Застрахованого ТЗ, що є порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз. Крім того, Відповідач підкреслила, що розрахунки експерта значно відрізняються від початкових розрахунків Позивача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва, де її було прийнято до провадження суддею Коробенком С.В.

У судове засідання 25 вересня 2024 року представник Позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка та її представник також у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд забезпечив сторонам можливість реалізувати свої процесуальні права, подавати докази та заперечення, що свідчить про дотримання принципу змагальності сторін та належного судового процесу, а тому визнав за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року N 1519/2-5034/11 (N 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.

У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 06 березня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та страхувальником було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №FО-00058700, предметом якого є страхування автомобіля марки Audi A3, державний номерний знак НОМЕР_1 .

12 вересня 2018 року на перехресті пр. Григоренка - вул. Здолбунівська у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Audi A3, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням Відповідачки, ОСОБА_1 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року у справі №753/20527/18 було встановлено вину водія ОСОБА_1 у спричиненні цієї ДТП.

Суд зазначає, що факт вини Відповідача, встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили, є обставиною, яка не потребує доказування в цій справі відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України. Хоча Позивач і зазначив, що копія цієї постанови була отримана в електронному вигляді без підпису та не засвідчена належним чином, суд, як орган судової влади, перевірив існування та зміст цього рішення через ЄДРСР. Таким чином, формальні недоліки копії, наданої Позивачем, не спростовують юридичної сили та факту встановлення вини Відповідача.

На виконання умов договору страхування, Позивач виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 179100,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №111207.

Таким чином, ПрАТ «Страхова група «ТАС» виконало свої зобов`язання перед страхувальником у повному обсязі.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність Відповідачки, ОСОБА_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з Полісом АМ6945028. Зазначена страхова компанія відшкодувала Позивачу частину понесених ним витрат у сумі 100000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №7211.

Для всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, що проводилася на підставі ухвали суду від 23 січня 2023 року. За результатами експертизи, висновок № 6070/23-54 від 26 вересня 2023 року встановив розмір матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу AUDI A3, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 12.09.2018, у сумі 232 007,23 гривень.

Суд ретельно розглянув заперечення Відповідачки щодо цього експертного висновку. Аргумент Відповідачки про те, що висновок експертизи є недопустимим доказом, оскільки був поданий Позивачем після позовної заяви, що нібито порушує статтю 83 частини 2 ЦПК України, є безпідставним. Судова експертиза була призначена безпосередньо ухвалою суду, а не подана стороною як її власний доказ. Таким чином, положення статті 83 ЦПК України щодо строків подання доказів сторонами не застосовуються до доказів, отриманих за ініціативою суду, і доктрина «плодів отруєного дерева» у цьому контексті є нерелевантною.

Щодо тверджень Відповідача про ненадійність експертного висновку через відсутність фізичного огляду транспортного засобу та посилання на документи, які нібито відсутні у матеріалах справи (наприклад, DVD-диск), суд зазначає наступне. Експерт у своєму висновку детально описав методику дослідження та перелік матеріалів, які були використані. Враховуючи значний проміжок часу, що минув з моменту ДТП, фізичний огляд транспортного засобу міг бути неможливим або неінформативним через можливі подальші ремонти чи ушкодження. Інструкція про призначення та проведення судових експертиз передбачає можливість проведення експертизи на підставі матеріалів справи за відсутності об`єкта дослідження. Експерт, як кваліфікований фахівець, діє згідно з професійними стандартами та несе відповідальність за достовірність висновку. Загальні твердження Відповідача про недоліки матеріалів, без конкретних доказів їх неправомірності чи впливу на об`єктивність висновку, не є достатніми для визнання експертизи неналежною.

Відповідачка також вказувала на розбіжність між сумою, заявленою Позивачем (179100,00 грн), та сумою матеріального збитку, встановленою експертизою (232007,23 грн). Суд зазначає, що факт встановлення експертизою вищого розміру матеріальної шкоди, ніж сума, яку Позивач виплатив своєму страхувальнику, лише підтверджує обґрунтованість та реальність завданих збитків. Позивач, у свою чергу, обмежує свої вимоги фактично понесеними витратами, які не були покриті страховим відшкодуванням від страховика Відповідача. Це свідчить про обґрунтованість заявлених вимог і не є підставою для відмови у позові.

Щодо внутрішніх звітів Позивача («Звіт №13810» та «Протокол огляду»), суд враховує, що вони є внутрішніми документами, які використовувалися Позивачем для визначення початкової суми страхової виплати. Хоча Відповідач і висловлювала заперечення щодо їх мови та кваліфікації оцінювача, основним доказом для визначення розміру матеріальної шкоди у цій справі є саме судова експертиза, яка була призначена судом та проведена незалежним фахівцем.

Суд керується положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування». Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Цей принцип, відомий як суброгація, дозволяє страховику, який відшкодував збитки, зайняти місце потерпілого у відносинах з винною особою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд відхиляє аргументи Відповідача про відсутність у Позивача права регресної вимоги на підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач у даній справі реалізує своє право вимоги не в порядку регресу, передбаченого статтею 38 спеціального закону, а в порядку суброгації (стаття 993 ЦК України, стаття 27 Закону України «Про страхування») та стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (стаття 1194 ЦК України). Ці правові підстави є самостійними та відмінними від регресних вимог, що виникають з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач, як встановлено судом, дійсно звернувся до страховика Відповідача (ПрАТ «НАСК «ОРАНТА») та отримав частину відшкодування. Однак, оскільки сума, виплачена страховиком Відповідача, виявилася недостатньою для повного покриття завданої шкоди, Позивач правомірно вимагає стягнення цієї різниці безпосередньо з винної особи - Відповідача, що повністю відповідає положенням статті 1194 ЦК України. Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 31.05.2017 у справі № 6-2969цс16, підтверджує цей висновок.

На підставі встановлених обставин та оцінки доказів, зокрема висновку судової автотоварознавчої експертизи, суд дійшов висновку, що розмір матеріальної шкоди, завданої застрахованому транспортному засобу, перевищує суму, виплачену Позивачем своєму страхувальнику. Фактичний розмір матеріальної шкоди, встановлений експертизою, становить 232007,23 гривень, в той час як сума страхового відшкодування, виплачена Позивачем своєму Страхувальнику, склала 179 100,00 гривень. При цьому, сума, відшкодована страховиком Відповідача (ПрАТ «НАСК «ОРАНТА»), становила 100000,00 гривень.

Таким чином, невідшкодованою Позивачу залишилась сума у розмірі 79100,00 гривень (179100,00 грн - 100000,00 грн). Ця сума, відповідно до положень статті 1194 ЦК України, підлягає стягненню з особи, винної у заподіянні шкоди, а саме з ОСОБА_1 .

Суд взяв до уваги доводи Відповідача щодо її складного майнового стану, зокрема, її статус інваліда, вимушеної переселенки та матері-одиначки. Однак, відповідно до чинного цивільного законодавства, майновий стан особи, яка завдала шкоди, не є підставою для звільнення її від цивільно-правової відповідальності або зменшення розміру завданої шкоди. Принцип повного відшкодування шкоди є одним з основоположних у цивільному праві. Обставини, пов`язані з майновим станом Відповідача, можуть бути враховані на стадії виконання судового рішення, наприклад, при вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення суду, але не впливають на визначення розміру шкоди та обов`язку її відшкодування.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 гривень. Крім того, у справі були понесені додаткові судові витрати, зокрема, пов`язані з проведенням судової експертизи (7169,40 грн), які також підлягають відшкодуванню. Загальна сума компенсації понесених судових витрат, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, становить 9439,40 гривень.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 993, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в порядку суброгації суму в розмірі 79100,00 гривень (сімдесят дев`ять тисяч грн 00 коп.)

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» компенсацію понесених судових витрат в розмірі 9439,40 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», адреса: м. Київ, пр. Берестейський, 65, ;

Відповідач: ОСОБА_1 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: