КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4820/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Галагана В.І.,-

встановив:

У жовтні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року у розмірі 42 980 грн 00 коп. та судові витрати.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання недійсними кредитні договори № 28.04.2024-100000291 від 28 квітня 2024 року та № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності спільного предмету розгляду та обраного способу захисту між первісним та зустрічним позовом.

Спільний розгляд первісного та зустрічного позову є недоцільним, призведе до затягування розгляду справи, істотно розширить предмет доказування.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) зазначено, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин. Оскільки судом першої інстанції зустрічний позов до третьої особи було розглянуто в одному провадженні з первісним позовом без встановлення обставин, що свідчать про їх взаємопов`язаність, а мотивувальна частина не містить обґрунтувань щодо відмови у задоволенні первісного позову, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі.

В постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Так, предметом первісного позову ТОВ «Споживчий центр» є стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року у розмірі 42 980 грн 00 коп. та судові витрати.

Предметом зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 є вимога про визнання недійсними кредитні договори № 28.04.2024-100000291 від 28 квітня 2024 року та № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року.

Обгрунтовуючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 зазначав, що укладені від його імені кредитні договори є недійсними, оскільки відсутнє його волевиявлення на отримання грошових коштів у позику, до кредитної установи не звертався.

Укладені кредитні договори суперечать положенням ст. 203 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 : не реалізовував волевиявлення на їх укладення, оспорювані правочини не підписував, вони не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Так, під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають обставини укладення кредитного договору та відповідні до них правовідносини: за первісним позовом - стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором № 07.05.2024-100000199 від 07 травня 2024 року; за зустрічним позовом - визнання вказаного кредитного договору недійним.

Зі змісту первісного та зустрічного позовів вбачається їх взаємопов`язаність, оскільки вони ґрунтуються на однакових фактичних обставинах, правових підставах та доказах.

Задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 виключає повністю або частково задоволення первісного позову ТОВ «Споживчий центр», доведе відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.

Відтак первісний позов та зустрічний позов ОСОБА_1 є взаємопов`язаними в розумінні ст. 193 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для об`єднання в одне провадження зустрічних та первісних позовних вимог.

Враховуючи, що первісний та зустрічний позов ґрунтуються на правовідносинах щодо укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення зустрічної позовної заяви.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року залишено без змін рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 рокуу справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Враховуючи, що апеляційний суд позбавлений можливості прийняти до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», справа підлягає направленню до суду першої інстанції на продовження розгляду лише в частині прийняття зустрічної позовної заяви.

Разом з тим, переглядаючи рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року судом не досліджувались обставини та докази недійсності укладеного кредитного договору.

У випадку задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 та визнання кредитного договору недійсним, апелянт не буде позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про перегляд рішення суду від 25 листопада 2024 року за нововиявленими обставинами.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 25 листопада 2024 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко