Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Пшегалінська К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Баб`як М.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, третя особа Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що 20 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано 27.03.2015 року.

У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_4 зареєстрований разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі дитина проживає разом із позивачем на території Республіки Польща, за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи зазначене позивач просить вимоги позовної заяви задовольнити.

У відзиві на позовну заяву від 15.02.2025 відповідач вказав, що не заперечує щодо задоволення позовної заяви в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. Пояснив, що одружений вдруге і має на вихованні неповнолітню дитину п`яти років - ОСОБА_5 , а тому просить визначити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в сумі 1500грн.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник третьої особи також просив позов задовольнити як такий, що предявлений в інтересах дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 20 вересня 2008 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб, який розірвано 27.03.2015 року, що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м. Житомир у справі № 296/1785/15-ц, яке набрало законної сили 12.05.2015 (а.с.10).

У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю.

ОСОБА_4 зареєстрований разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 37 від 19.01.2022 року виданою ТОВ «УК Космос» (а.с. 9, 12).

З пояснень обох сторін вбачається, що наразі дитина проживає разом із позивачем на території Республіки Польща, за адресою: АДРЕСА_2 .

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що ОСОБА_2 разом із сином знаходиться в Республіці Польща і для вчинення ОСОБА_2 певних дій за участю сина відповідачу доводиться кожного разу писати дозвіл для вчинення цих дій і надсилати його за кордон, що створює незручності для обох. Тому для повної реалізації своїх прав та прав дитини а також неперешкоджання здійсненню матір`ю батьківських обов`язків, відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом зі ОСОБА_2 на території Республіки Польща, за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання ґрунтовності заявлених вимог суд виходить з таких міркувань.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З метою об`єктивного вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини судом було заслухано пояснення малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підтвердив, що бажає проживати разом з мамою на території Польщі, де він навчається та постійно проживає.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.04.2025 року № 514, доцільно визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Суд враховує погоджену позицію батьків, бажання дитини проживати в Польщі з мамою та висновок органу опіки та піклування й вважає за необхідне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України 27.09.1991р., ст.ст.5,154,257 СК України держава України гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість.

Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а також розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 Сімейного Кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Приписами ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач у відзиві вказав, що окрім сина ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитини ОСОБА_5 , а тому просив визначити розмір аліментів на утримання сина у сумі 1500грн. Разом з тим будь-яких доказів сімейного та майнового стану відповідач не надав, а тому вказані обставини суд до уваги не приймає.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи обставини справи та пояснення сторін суд зауважує, що наявність на утриманні відповідача малолітньої дитини ОСОБА_5 не позбавляє його обов`язку належно утримувати свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд наголошує, що при вирішенні спору слід насамперед враховувати інтереси неповнолітньої дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Враховуючи вищезазначене позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., разом з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. П. Маслак