Справа № 515/1664/24
Провадження № 2/513/337/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з вказаним позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 2 500 грн, які стягуються згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року, та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі розпорядження в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А. Дем`янової від 28 жовтня 2024 року справу передано у провадження судді Миргород В.С.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2024 року, справу передано у провадження судді Миргород В.С.

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи.

В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги та просила збільшити розмір аліментів встановлених заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року по справі №515/1032/17, яким з ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Одеса, РНОКПП НОМЕР_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 21.07.2017 року та просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій суми в розмірі 8000-00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач не має постійного доходу, також вона має невелику заробітну плату, утримує сина, тому просить стягнення аліментів проводити у твердій грошовій сумі.

Відповідач в судове засідання, не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом отримання рекомендованого повідомлення про виклик до суду, направив суду пояснення на заяву про зміну позовних вимог, яка зводиться до наступного: на день подачі позовної заяви розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196-00 грн., у зв`язку з чим розмір стягнутих аліментів відповідає положенням ст.180 Сімейного кодексу України в частині розміру аліментів. До заяви не додані документи, які б підтверджували витрати позивачки на дитину у відповідному розмірі. Зазначає, що аліменти платив своєчасно у належному розмірі, заборгованість станом на час розгляду справи відсутня. Наразі не працює, проходить курс реабілітації після повернення з полону, а тому сума щомісячного стягнення в розмірі 8000-00 грн. для нього є занадто великою та необгрунтованою з боку позивачки, оскільки позивачкою не надано жодного документу, що підтверджує його спроможність сплачувати аліменти саме у такій сумі. Просить позов задовольнити частково в розмірі 3000-00 грн., щомісячно.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню частково з огляду таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України).

Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, місце проживання позивачки зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.10.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці поновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач є його батьком, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.08.2014 року (а.с.7).

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.09.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 21.07.2017 року.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачено ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У правовій позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. 00 коп. Враховуючи норми сімейного законодавства мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто - 1598грн. 00коп.

З`ясувавши обставини справи в частині заявлених позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення таких вимог, а саме у розмірі 5000 грн. 00коп. В іншій частині, як на думку суду, слід відмовити. Так, позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведені обставини про витрати, їх розмір, яких потребує дитина (на харчування, одяг, навчання, книги, розваги, відвідування секцій, репетиторів тощо) і, які б визначалися у розмірі 8000 грн. 00коп., як просить позивач. Крім того, суд враховує розмір щомісячного доходу відповідача, який не працює і не отримує заробітну плату, проходить курс реабілітації після повернення з полону та позивача, яка є працездатною та працює вчителем біології і отримує заробітну плату, має на утриманні сина ОСОБА_3 та матір пенсіонерку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також позицію відповідача, який частково визнав вимоги про збільшення розміру аліментів, не відмовляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, виконує його, враховуючи рішення суду від 20.09.2017 та інформацію військової частини, щодо щомісячного перерахування аліментів позивачу.

Під час розгляду справи, за результатами досліджених по справі доказів, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 8000 грн. 00 коп., враховуючи його доходи.

Крім того, позивач не надала суду доказів, що матеріальний стан відповідача покращився настільки, що він міг би сплачувати аліменти на дитину у тому розмірі, який просить позивач, а тому суд вважає, що на час звернення до суду з цим позовом, позивачем не доведені обставини про те, що на теперішній час погіршився стан здоров`я її, як стягувача аліментів чи погіршився її матеріальний стан.

Слід зазначити, що розмір аліментних платежів - 5000 грн. 00 коп. не є меншим як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений чинним законодавством і такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах малолітньої дитини.

Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Крім того, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, то такий збір, у розмірі 1211 грн. 20 коп., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

З огляду на прийняте рішення суду щодо зміни розміру аліментних платежів, слід припинити стягнення по виконавчому листу № 515/1032/17, виданому Татарбунарським районним судом Одеської області 29.11.2017 року на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області області від 20.09.2017 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в м. Одеса, РНОКПП НОМЕР_1 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 21.07.2017 року.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 263-265, 141, 142, 268, 280 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір стягнутих аліментів, встановлених заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року по справі №515/1032/17, яким з ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Одеса, РНОКПП НОМЕР_1 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 21.07.2017 року.

Стягувати з ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи із дня набрання рішенням законної сили, з проведенням індексації відповідно до закону. З дня набрання даним рішенням суду законної сили припинити стягнення по виконавчому листу № 515/1032/17, виданому Татарбунарським районним судом Одеської області 29.11.2017 року на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області області від 20.09.2017 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в м. Одеса, РНОКПП НОМЕР_1 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 21.07.2017 року.

Рішення згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, уродженця м.Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 к).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 05.06.2025 року.

Суддя В. С. Миргород