З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.05.2025 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Хитрука В.М.
за участі секретаря судового засідання Рашевської О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служба у справах дітей Барської міської ради Вінницької області, про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком. Свої вимоги мотивував наступним. Від шлюбу з відповідачем, який розірвано 16.01.2020 року, у сторін народилася дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З дня припинення шлюбних відносин донька ОСОБА_2 постійно проживає з батьком. Це спонукало позивача до звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з ним. Рішенням суду від 06.09.2023 позовні вимоги задоволено у повному обсязі та визначено місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання. Наразі вони з донькою проживають спільно за адресою АДРЕСА_1 , усі витрати з належного фінансового та матеріального забезпечення покладені на батька. Дитина має необхідні речі, одяг, продукти харчування. Також він забезпечує доньку належними умовами для її духовного та культурного розвитку. Приймає участь у її шкільному житті, цікавиться доньчиними досягненнями. ОСОБА_1 самостійно виховує доньку, забезпечує стабільні і гармонійні умови життя дитині, піклується про стан здоров`я та її загальний розвиток. Відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки ОСОБА_4 . Вона не цікавиться її фізичним та духовним станом, не здійснює фінансове забезпечення дитини, не приділяє їй належної уваги та підтримки, не цікавиться її шкільним життям.
Тому, з метою захисту найкращих інтересів дитини, для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації, ОСОБА_1 вимушений звертатися до суду зі позовом про встановлення факту самостійного виховання дитини.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_1 . Разом з позивачем проживає його донька ОСОБА_6 . Дівчинка завжди охайна, чиста, відвідує школу. ОСОБА_1 потайно піклується про дитину, забезпечує її належними умовами для її духовного та культурного розвитку. Матір дитини ОСОБА_2 свідок жодного разу не бачив. Вона не приймає участі у вихованні дитини.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_1 . Разом з позивачем проживає його донька ОСОБА_6 . Він їх часто бачить на подвір`ї. ОСОБА_1 постійно піклується про дитину, забезпечує її належними умовами для її духовного та культурного розвитку. За проханням ОСОБА_4 вони більше двох років відвідують церкву та християнські уроки. Матір дитини ОСОБА_2 свідок жодного разу не бачив за місцем проживання позивача. Вона не приймає участі у вихованні дитини.
У судовому засіданні була заслухана малолітня ОСОБА_3 , за її бажанням. ОСОБА_3 виявила особисту прихильність до батька ОСОБА_1 , повідомила, що проживає тривалий час з батьком та бажає з ним проживати. Мати ОСОБА_2 жодного разу її не відвідувала, не телефонувала, не цікавилася її життям.
Представник Служби у справах дітей Барської міської ради Бородкіна Л.В. у судовому засіданні повідомила, що органом опіки та піклування розглядалося питання про визначення місця проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання. Детально було вивчено умови проживання дитини, була проведена розмова з дитиною, яка виявила бажання постійно проживати з батьком. Комісією було прийнято висновок про доцільність проживання дитини з батьком.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 надала до суду письмові пояснення, у яких вказала, що встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього. Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав. З наведених норм вбачається, що проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини з одним з них не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини. Не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від обов`язку та не позбавляє права брати участь у вихованні дитини. Таким чином, з норм Сімейного Кодексу України, чітко вбачається, що лише рішенням суду щодо позбавлення особи батьківських прав є підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним з батьків. Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі №125/72/25 про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, відзиву на позовну заяву не надіслала, у зв`язку з чим, зі згоди позивача, та на підставі ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення, на підставі наявних доказів.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розрізано 16 січня 2020 року.
Від шлюбу у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 06.09.2023 визначено місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.

Відповідно до даних актів обстеження фактичного проживання від 16.01.2025 та 22.04.2025 складених комісією у складі: депутата Барської міської ради Козловського Ю.Б., сусідів: ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом із ОСОБА_1 без реєстрації проживає його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з даними довідки - характеристики учениці 6-А класу Барського закладу загальної середньої І-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 за час навчання зарекомендувала себе з позитивної сторони. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько ОСОБА_1 спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дочки, активно бере участь у її вихованні.

Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП "Барський Центр первинної медико-санітарної допомоги" Барської міської ради вбачається, що за медичною допомогою в разі захворювання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або з метою профілактичних оглядів звертається батько ОСОБА_1 .

З рішення Барського районного суду Вінницької області від 06.09.2023 вбачається, що відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Барської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з одним із батьків, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Барської міської ради № 3 від 12.07.2023, місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рекомендовано разом із батьком ОСОБА_1 .

На підставі поданих суду доказів, суд приходить до висновку, що факт проживання дитини з батьком, утримання та самостійного виховання батьком дитини повністю підтверджується наданими доказами.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не займається її розвитком, не утримує дитину, наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Батько ОСОБА_1 , який самостійно виховує дитину, має такі самі права та обов`язки, як і будь-який інший батько відповідно до законодавства України.

Зокрема, це включає право на участь у вихованні та прийняття рішень, пов`язаних з дитиною, її здоров`ям, освітою, майновими питаннями тощо, а також обов`язок дбайливого ставлення до дитини та їхнього благополуччя.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача як батька.

У вказаній справі позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч. 4,5 ст. 19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22.

Позивач повністю утримує дитину та опікується її інтересами та потребами, особисто займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити.

Керуючись ст. 3, 110-112, 114, 109, 41, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 10, 12, 13, 81, 83, 200, 258, 206, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складно 27.05.2025.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Третя особа: Служба у справах дітей Барської міської ради (майдан Святого Миколая, 18, м. Бар, Вінницька область, 23000, ).

Суддя: