печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

судді Єрмічової В. В.,

за участю секретаря судового засідання Кошелюка Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У липні 2024 ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» звернулось до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по утриманню паркінгу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має заборгованість по Договору про надання послуг № 209-033/2 від 01.08.2021 з платного тимчасового розміщення транспортного засобу на машиномісці, а тому позивач звернувся до суду та просить суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Андрія Верхогляда заборгованість по Договору про надання послуг № 209-033/2 від 31.01.2022 з платного тимчасового розміщення транспортного засобу на машиномісці, що розташоване в підземному паркінгу, за адресою: вул. Саперне Поле, 3, м. Київ, 01042, за період 01.12.2021 по 31.01.2022, в загальному розмірі 10000,00 грн та стягнути судовий збір.

14.07.2024 на адресу суду надійшла відповідь на запит щодо доступу до персональних даних, а саме адреси зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою судді від 15.07.2024 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судовим розглядом встановлено, що 01.08.2021 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 209-033/2 «Про надання послуг», предметом якого є надання позивачем (за Договором -Виконавцем) послуг з платного тимчасового розміщення транспортного засобу відповідача (за Договором - Замовника) на машиномісці (1(один) транспортний засіб на 1 (одне) місце, без зберігання та охорони), що розташоване в підземному паркінгу за адресою вул. Саперне Поле, 3, м. Київ, 01042. (надалі -Договір) (копія додається).

Позивач, як виконавець вищезазначених послуг з платного тимчасового розміщення транспортного засобу на машиномісці, що розташоване в підземному паркінгу на вул. Саперне Поле, 3, м. Київ, 01042, діяв на підставі Договору комісії № 29/03-2021 від 29.03.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Технобуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС».

Згідно з п.2.1. Договору, вартість послуг становить 5000,00 грн. в т.ч. ПДВ (20%) - 833,33 грн. на місяць.

Вартість послуг сплачується щомісяця, до 10-го числа кожного поточного місяця. (п. 2.2. Договору).

Відповідно з п. 2.4. Договору, вартість послуг сплачується в повному обсязі протягом усього строку надання Послуг, в тому числі у випадку, якщо, Замовник цілком або частково не використовував або має намір у майбутньому не використовувати машиномісце протягом строку.

Згідно з п. 3.2. Договору, кожна зі Сторін вправі відмовитися від цього Договору, в одностороньому порядку. В такому випадку цей Договір вважатиметься таким, що припинив свою дію, через 5 (п`ять) календарних днів з моменту направлення однією зі Сторін іншій повідомлення про припинення дії Договору (незалежно від належного чи неналежного виконання Договору іншою Стороною).

25.01.2022 листом за вих.№57-БФ відповідача було повідомлено про припинення дії Договору №209-033/2. (копія додається). Починаючи з 31.01.2022 надання послуг та нарахування плати припинено.

Відповідно до п. 3.1. Договору, в частині виконання грошових зобов`язань Договір діє до повного їх виконання.

Згідно з п. 3.4., Договір у разі розірвання, припинення, визнання недійсним Договору, не припиняються і залишаються в силі ті умови і положення Договору, які стосуються наслідків його розірвання, припинення, сплати заборгованостей, сум неустойки і збитків. З моменту припинення дії Договору Споживач втрачає право розміщення автомобіля на машиномісці.

Відповідно до з п. 5.1. Договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість, у зв`язку з невиконанням умов договору у розмірі 10000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростований.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача.

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Так, за змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Разом з цим, представником позивача не долучено акту-прийому передач надання послуг, квитанцію про їх оплату, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України, 10, 66, 162 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суддя

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» (адреса місцезнаходження юридичною особи: вул. Андрія Верхогляда, 16, приміщення 270, м. Київ, 01103; ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» (адреса місцезнаходження юридичною особи: вул. Андрія Верхогляда, 16, приміщення 270, м. Київ, 01103; ) заборгованість по Договору про надання послуг № 209-033/2 від 01.08.2021 з платного тимчасового розміщення транспортного засобу на машиномісці, що розташоване в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.12.2021 по 31.01.2022 в загальному розмірі 10 000,00 грн та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя В. В. Єрмічова