ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Харків

справа № 645/5722/23

провадження № 22-ц/818/1293/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за апеляційною скаргою представника Кузнецової Аліси Андріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районний суд м.Харкова від 29 листопада 2024 року у складі судді Сіланьтьєвої Е.С.,-

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовними вимогами про усунення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Харкові; просила стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачі повністю самоусунились від свого обов`язку по утриманню батька ОСОБА_4 ними не було надано ані жодних коштів як на лікування так і на життєві потреби так і не було надано жодної допомоги вже при похованні ОСОБА_4 хоча при особостому спілкуванні позивач не одноразово пояснювала що всі розходи, витрати на лікування батька та його утримання повністю покладені на неї, та членів її родини яка складається з п`ятьох дітей та лише двох дорослих осіб. З моменту погіршення самопочуття ОСОБА_4 та ускладення його захворювання та подальшої смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач ОСОБА_1 , самостійно доглядала за ним, купувала і готовула їжу. Прала одяг, возила до лікарів та у лікарню, та ін. У зв`язку з тим, що після сметрі ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина, позивач зверталась до відповідачів з пропозицією відмовитися від їхнього права на спадщину шляхом складання відповідної заяви у органах нотаріату. Але дане звернення було повністю проігнороване та не дало бажаних результатів. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду.

27 лютого 2024 року представник Калетнік М.Ю. яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернулась до суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України з заявою про стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова з знаходиться цивільна справа № 645/5722/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Пуддубна ЮВ. Про усунення від права на спадкування. Під час розгяду справи Відповідачі заявили попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 30 000,00 грн..

28.11.2024 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кузнецової А.А. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Ухвалою Фрунзенський районний суд м. Харкова від 29 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Ю.В. про усунення від права на спадкування залишено без розгляду.

Клопотання представника відповідача адвоката Калетник М.Ю. про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено.

В задоволенні клопотання представника позивача адвоката Кузнецової А.А. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30000,00 гривень та витрат на поштові відправлення документів у розмірі 301,20 грн.

Ухвала мотивована тим, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно не з*явився в судове засідання, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності та його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку, що вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Відповідачами доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи. Розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Не погодившись з рішенням суду Кузнецова А.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30000,00 гривень та витрат на поштові відправлення документів у розмірі 301,20 грн скасувати, у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Калетник М.Ю. про відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на поштові відправлення документів відмовити в повному обсязі. У разі залишення без задоволення апеляційної скарги в частині відмови в повному обсязі щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 500 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, а відповідачем не доведено необґрунтованість дій позивача в ході розгляду справи в суді першої інстанції, а отже у задоволенні клопотання представника відповідача щодо стягнення витрат суду першої інстанції необхідно було відмовити, на що помилково суд не звернув увагу. Зазначила, що договір про надання правової допомоги №3110-1/23 між ОСОБА_2 та адвокатом Калетнік М.Ю. не підписаний між сторонами, а отже не укладений. Що стосується надання правової допомоги ОСОБА_3 , то звертаю увагу, що відповідно до ордеру №1347411 від 31.10.2023, адвокат Калетнік М.Ю. надавала правову допомогу у ФАСТІВСЬКОМУ районному суді м. Харкова, якого взагалі не існує, а не у Фрунзенському районному суді м. Харкова. Крім того, докази, що ОСОБА_3 сплатив, або повинен сплатити витрати на професійну правничу допомогу матеріали справи також не містять, тим більше рахунок-фактура надана двічі на ім`я ОСОБА_2 , рахунок фактуру на ім`я ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Вважає, що суд першої інстанції протиправно не зменшив стягнення судових витрат. Витрати на поштові відправлення документів у розмірі 301,20 грн належним чином не підтверджені.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 27.02.2024 представник Калетник М.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подала до суду заяву про відшкодування судових витрат (т. 1 а.с. 209-212).

Представником відповідача надано на підтвердження понесених відповідачем

Ватраліком Р.І. договір про надання правової допомоги за №3110-1/23 від 31.10.2023 та відповідачем ОСОБА_3 договір про надання правничої допомоги 3110-2/23 від 31.10.2023 згідно яких адвокат зобов`язався надати клієнтам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правничу допомогу, представляти інтереси по цивільним справам та іншим справам в усіх державних та правоохоронних органах (т. 1 а.с.244-249, 230-235).

Крім того, надав рахунок-фактура №3110-01/23, 3110-2/23 від 31.10.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 на підставі ввищевказаного договору, у Фрунзенському районному суді міста Харкова, ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_3 на підставі ввищевказаного договору, у Фастівському районному суді міста Харкова, акт виконанних робіт до договору про надання правничої допомоги №3110-01/23 від 31.10.2023, згідно якого адвокат Калетнік М.Ю. надала правову допомогу за договором №3110-1/23 від 31.10.2023 внаслідок чого вартість виконаних робіт становить 30 000,00 грн, додаткову угоду №1 розрахунок розміру витрат на правничу допомогу за договором №3110-1/23 від 31.10.2023 року ( т. 1 а.с. 213-223)

На підтвердження поштових витрат до суду надані копії квитанцій по сплаті поштових послуг (т. 1 а.с. 224-229).

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи підписаного договору про надання правової допомоги №3110-1/23 від 31 жовтня 2023 року, спростовуються, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що в системі «Електронний суд» представником ОСОБА_5 , яка діє в інтресах ОСОБА_2 , до суду першої інстанції була надана копія підписаного зазначеного договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Разом з тим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічні висновки щодо застосування норм прав у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц, у від 28.01.2019 у справі №619/1146/17-ц, від 14.01.2021 у справі №521/3011/18.

Згідно матеріалів справи ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 07.12.2023 року (т.1 а.с.68); від 07.12.2023 суд переніс судове засідання на 18.01.2024 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншій справі ( т. 1 а.с 178); 18.01.2024 ОСОБА_1 подала заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з тим, що стороною позивача було направлено клопотання та письмові пояснення, які мають суттєві значення по справі (т. 1 а.с.185), тому суд відклав судове засідання на 21.02.2024 року(т. 1 а.с.186-188). 21.02.2024 ОСОБА_1 подала заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з необхідністю підготувати докази. Ухвалою Фрунзенський районний суд від 21.02.2024 року підготовче засідання закрив та призначив справу до розгляду на 3.04.2024 року (т. 1 а.с. 201-202). 03.04.2024 ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з потребою у додатковому часі для ознайомлення з матеріалами справи представнику (т. 2 а.с. 1). Ухвалою Фрунзенського районного суду від 03.04.2024 року судове засідання перенесено на 09.05.2025 року (т.2 а.с. 44-45). 20.05.2024 року ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із повітряною тривогою в Україні (т. 2 а.с. 75). 13.06.2024 року ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання, в якій просив повернути розгляд справи на стадію підготовчого провадження (т. 2 а.с. 84-85). 17.06.2024 року ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про витребування доказів з Немишлянського відділу Харківського відділі Головного управління Національної поліції в Харківській області, Фрунзенського районного суду м. Харкова та медичних закладів де ОСОБА_4 проходив лікування ( т.2 а.с. 105 107). 05.08.2024 року ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та її представник не мають можливості приймати участь в судовому засіданні (т. 2 а.с 148-149). Ухвалою Фрунзенського районного суду від 05.08.2024 року судове засідання відкладено на 18.09.2024 року у зв`язку з першою неявкою відповідача у справі (т. 2 а.с.161-162). Ухвалою суду від 18.09.2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_6 відмовлено ( т. 2 а.с. 202 203). 25.09.2024 року ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про залишення заяви без розгляду ( т.2 а.с. 206 207). Ухвалою суду від 17.10.2024 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. ( т.2 а.с. 228 229). Ухвалою суду від 29.11.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що позивач та її представник будучі належним чином повідомлені про час та місце розгляд справи, що підтверджується довідками про розгляд справи, що підтверджується довідками про отримання СМС повідомлення, зворотніх повідомлень про отримання судових повідомлень про розгляд справи позивачем та особистих підписів представника позивача про розгляд справи в судові засіданні, призначені у Фрунзенському районному суді м. Харкова на 25.09.2024,17.10.2024, 29.11.2024, не з`явилися, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали. ( т.3 а.с. 18 22).

Перелічені обставини свідчать про те, що під час перебування справи за позвом ОСОБА_1 у провадженні суду ( з 03. 11.2023 по 29.11.2024) позивач діяла не сумлінно, не добросовісно користувалась наданими їй законом процесуальними правами, процесуальні дії сторони позивача вчинялась лише з видимістю реалізації таких прав. Зазначене свідчить про необґрунтовані дії ОСОБА_1 під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 судових витрат.

Разом з тим при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого фіксованого розміру погодинних ставок адвокатів сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми погодинних ставок адвокатів зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції позивачем у розмірі 30 000 грн є завищеними.

Враховуючи заперечення сторони позивача щодо розміру витрат відповідачів на правову допомогу, беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу, робіт, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, необхідність у наданні таких видів послуг, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскаржувальна ухвала зміні, зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000 грн та витрати на поштові відправлення документів у розмірі 301 (триста одна) грн 20 коп.

Керуючись ст. ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районний суд м.Харкова від 29 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн та витрат на поштові відправлення документів у розмірі 301 (триста одна) грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук