"11" червня 2025 р.
Справа 642/1892/25
Номер провадження 2/642/962/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної О.В.,

при секретарі Брус М.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, -

встановив:

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовною заявою в якій просила зняти арешт (обтяження) накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 06.02.2012 за номером № 12133019.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що при зверненні до державного реєстратора та виконання реєстраційних дій відносно свого майна (будинок за адресою АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 випадково виявила, що реєстровий запис про її майно чомусь містить дані про накладення обтяження на абсолютну іншу людину - ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 ). Вказана людина не має жодного запису до майна ОСОБА_1 , у них немає жодних співпадінь особистих даних, тому абсолютно незрозуміло, чому державний виконавець наклав вказаний арешт на майно, до якого боржник ніколи ніякого відношення не мав.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявний запис про арешт майна щодо ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , вчинений Ленінським відділом державної виконавчої служби ХМУЮ , обтяження №12133019, дата реєстрації обтяження 06.02.2012 року; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника; серія та номер 28288604; дата документа 02.02.2012 року, видавник: Ленінський ВДВС ХМУЮ, ОСОБА_3 ..

Позивач вказує, що 18.03.2025 зверталась до Холодногірсько-Новобоварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління з письмовою заявою з проханням про припинення заходів примусового виконання та зняття арешту нерухомого майна.

Листом №36958 від 01.04.2025 року представнику позивача повідомлено, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження №28288604, надання інформації про вказаному виконавчому провадженні не вбачається можливим. Щодо скасування арешту майна зазначили, що позивач може звернутись з відповідною позовною заявою про скасування арешту майна до суду, оскільки майна, на яке накладено арешт належить їй на праві власності, а не боржнику.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2025 року відкрито провадження за позовною заявою в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 26.02.2925 № 4273-ІХ та у зв`язку із зміною найменування Ленінського районного суду м. Харкова на Холодногірський районний суд м. Харкова, за наказом №01-06/60 від 25.04.2024 року змінено найменування суду - Ленінський районний суд м. Харкова на Холодногірський районний суд м. Харкова з 25.04.2025 року.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року підготовче провадження було закрито, а справу було призначено до судового розгляду.

Відповідачем в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2025 року ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11)

Також, позивачем надано довідку про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 21.06.2024, що видана КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , підстава права власності: договір купівлі-продажу, посвідчений 10.08.1988 Другою Харківською державною нотаріальною конторою, р.№1-2784 (а.с.14)

Згідно наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. А саме по об`єкту нерухомого майна із р.н. 120 за адресою АДРЕСА_3 , наявний запис про обтяження № 56430779, щодо арешту на все майно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , вчинений Ленінським відділом державної виконавчої служби ХМУЮ, обтяження №12133019 (номер до поновлення/перенесення), дата реєстрації обтяження 06.02.2012 року; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника; серія та номер 28288604; дата документа 02.02.2012 року, видавник: Ленінський ВДВС ХМУЮ, ОСОБА_3 ..

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні №п-4-364-0-168-19-339 від 01.04.2019 року (а.с. 13) та будинкової книги (а.с. 15-19) відомості про ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Також, позивачем долучено дані з автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції, відповідно до яких відносно ОСОБА_2 відсутні виконавчі провадженні. (а.с.20)

Згідно відповіді №36958 від 01.04.2025 року головного державного виконавця Холодногірсько-Новобоварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Наталії Тарасової позивач ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження №28288604 на підставі якого було накладено арешт на житловий будинок. (а.с. 9)

Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 р., стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України право власності включає в себе право володіння, право користування та право розпорядження своїм майном.

У ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) зазначено, що арешт застосовується державним виконавцем для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження): прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту; сплата боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника; якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту; наявність письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) У разі закінчення виконавчого провадження згідно зі ст. 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі ст. 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст. 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у ч. 2 цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Позивач не може оскаржити дії(бездіяльність) державного виконавця щодо скасування арешту, оскільки виконавче провадження, у якому було накладено арешт, відсутнє , а тому позивач звернувся за захистом порушених прав у порядку позовного провадження.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки вона не може розпорядитися належним їй майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 з 1988 року по теперішній час є єдиною власницею нерухомого майна житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (р.н. об`єкта нерухомого майна 120), не є стороною виконавчого провадження №28288604 на підставі якого були внесені відомості щодо обтяження нерухомого майна, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ту обставину, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним віднести судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити.

Зняти арешт (обтяження) на нерухоме майно - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві власності належить ОСОБА_1 , накладений Ленінським відділом державної виконавчої служби ХМУЮ, який згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, рахується зокрема з такими даними:

номер запису про обтяження 56430779, дата реєстрації 06.02.2012, відомості про реєстрацію обтяження до поновлення/перереєстрацію: номер обтяження № 12133019, 06.02.2012; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, серія та номер 28288604, дата документа 02.02.2012 року; видавник: Ленінський ВДВС ХМУЮ, ОСОБА_3 ; обтяжував Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, особа майно якої обтяжується ОСОБА_2 , опис предмета обтяження: 242/3000 частини житлового будинку з надвірними будівлями.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна за номером № 56430779, дата реєстрації 06.02.2012 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.06.2025 року.

Суддя О.В. Бородіна