П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Київ

Справа № 758/15168/23

Провадження: № 22-ц/824/9509/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюк О. О.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У грудні 2023 року АТ ««Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (далі-позивач) звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.08.2021 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем, ОСОБА_1 , укладено договір про споживчий кредит №241_0119, шляхом відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). В своїй кредитній заяві № відповідач просив кредитодавця надати йому кредит на умовах продукту «Кеш кредит» в розмірі 205 000 грн, однак, позивачем погоджено та надано відповідачу кредит в сумі 193 900 грн зі сплатою процентів 29 % річних строком на 60 місяців. Відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 25.09.2023 року склала 193 872,92 грн, з яких: 173 844,93 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 20 027,99 грн - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом. З підстав стягнення вказаного розміру кредитної заборгованості виникла потреба для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2024 позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит №241_0119 від 17.08.2021 у загальному розмірі 193 872 грн 92 коп та судовий збір у розмірі 2 908 грн 09 коп.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачем в ході судового розгляду не були надані суду детальні докази наявної заборгованості відповідача, а саме не було надано ні більш обширних виписок, як і не було предоставлено оригіналів первинних бухгалтерських документів, як і їх належним чином завірених копій. Крім того, звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні докази зарахування коштів відповідачу (згідно кредитного договору). Вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може вважатися первинним документом і доказом наявності боргу, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до положень ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказує, що суд, всупереч положенням ЦПК України не надав жодної оцінки доводам відповідача та не навів ці доводи в оскаржуваному рішенні.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24.03.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» Олексій Кулініч вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги та зазначив, що в ході судового розгляду, судом було приділено окрему увагу дослідженню наданих банком виписок. Крім того, зазначив, що підтвердженням отримання позичальником коштів за кредитним договором є здійснення погашення ним відсотків та основного боргу за кредитним договором.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, з викладених в ній підстав.

Представник АТ ««Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» Щербак Н. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.08.2021 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ «Державний ощадний банк України», надавши позивачу всі необхідні свої ідентифікуючі дані для їх отримання, та підписав кредитну заяву № на надання кредиту на умовах продукту «Кеш кредит» в розмірі 205 000 грн строком на 60 місяців, а також паспорт споживчого кредиту, тобто, інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Згідно з висновком-рішенням про погодження надання кредиту АТ «ОЩАДБАНК» №/170821 від 17.08.2021 року ОСОБА_1 погоджено суму кредиту в розмірі 193 900 грн з процентною ставкою 29 % річних строком на 60 місяців.

17.08.2021 року сторонами укладено договір про споживчий кредит №241_0119 на умовах строковості та повернення.

Відповідно до п.п.2.1-2.4 п.2 договору банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором; кредит надається в загальному розмірі 193 900 грн на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 16.08.2026, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору; кредит надається на споживчі цілі; за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 29 % річних, процентна ставка є фіксованою.

14.07.2022 року між сторонами укладено додатковий договір №1 договору про споживчий кредит №241_0119 від 17.08.2021 на наступних умовах.

Пунктами 3.3.3.1, 3.3.3.2 додаткового договору передбачено: повернення кредиту рівними частинами в розмірі 3 951,06 грн в місяць щомісячно до 25 числа місяця, починаючи з січня 2023 року; сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, комісійних винагород (у разі їх встановлення за цим договором) щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним, починаючи з липня 2022 року, шляхом внесення коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, надане йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основною суми боргу за кредитом; сплату процентів відповідно до черговості, визначеної цим договором.

Договір про споживчий кредит №241_0119 від 17.08.2021 року, додатковий договір №1 до договору про споживчий кредит від 14.07.2022 року та додатки до них підписані сторонами.

АТ «Державний ощадний банк України» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про споживчий кредит №241_0119 від 17.08.2021 виконало та надало йому кредит в сумі 193 900 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок згідно договору.

Водночас, ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.09.2023 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 193 872,92 грн, з яких: 173 844,93 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 20 027,99 грн - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, доводи позивача підтверджені належними доказами, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначено вище, АТ «Державний ощадний банк України» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про споживчий кредит №241_0119 від 17.08.2021 виконало та надало йому кредит в сумі 193 900грн.

Водночас, ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.09.2023 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 193 872,92 грн, з яких: 173 844,93 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 20 027,99 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Стосовно підтвердження факту видачі кредиту ОСОБА_1 , та належності

доказів.

Відповідно до вимог кредитного договору, зокрема п.п. 2.2. 3.2.1. банком надано кредит в загальному розмірі 193 900 грн, шляхом безготівкового перерахування коштів на

поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (п. 1.1.15).

Зарахування на поточний рахунок позичальника кредитних коштів відбулось 17.08.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунках відповідача.

Зазначені банківські виписки по рахункам позичальника є належними та допустимими доказами у справі, з огляду на таке.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.03.2018 у справі №225/4626/15-1 надав роз?яснення щодо врахування виписок по банківським рахункам клієнта, як доказів у справі, а саме: «Згідно з п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»

розрахунково - касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов?язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов?язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до умов договору, укладеного між Клієнтом і банком, то такий документ є доказом, який судом оцінюється відповідно до вимог ЦПК України.»

Суд першої інстанції приділив увагу дослідженню наданих банком виписок та дійшов до обгрунтованого висновку про їх належність. З огляду на вищевикладене,

відповідач помилково вважає, що банківські виписки по рахункам є неналежним доказом, , зазначене твердження відповідача є безпідставним.

Крім того, підтвердженням отримання позичальником коштів за кредитним договором, є вчинення ним дій щодопогашення відсотків та основного боргу за кредитом до грудня 2022 року, тобто більше року з моменту отримання кредиту, про що свідчить розрахунок заборгованості від 25.09.2023 та виписки по банківським рахункам позичальника.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура