Справа № 504/4308/21
Номер провадження 4-с/504/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Вінської Н.В.,

секретаря Коцар А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Літвінішиної Інни Іванівни, -

Встановив:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою у якій просив визнати дії приватного виконавця Літвінішиної І.І., у виконавчому провадженні №76567684 під час винесення постанови про арешт майна боржника від 14.11.2024 року незаконними.

У обґрунтування скарги, зазначив, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Літвінішиної І.І. перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Тепло та Сервіс» заборгованість за спожиту теплову енергію. Зазначає, що після відкриття провадження у справі, приватний виконавець наклав арешти на все рухоме та нерухоме майно, а також арешт на кошти, які розміщені на банківських рахунках в межах суми боргу із урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження та штрафів. Вважає, що постанова про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки у заяві про відкриття виконавчого стягувачем не було зазначено на яка саме майно необхідно було накласти арешт. Також на його думку накладення арешту на все майно унеможливлює визначення вартості майна з розміром заборгованості, що підлягає примусовому стягненню, у зв`язку із чим, він вимушений звернутись до суду із вказаною скаргою.

Представник скаржника Гришко С.О. у судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Додатково надав письмові пояснення у справі.

Приватний виконавець у судове засідання не з`явився, надав відзив на скаргу у якому просив у задоволенні скарги відмовити.

Розглянувши матеріали скарги, відзив та письмові пояснення, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 12.11.2024 року, Комінтернівським районним судом Одеської області, був виданий виконавчий лист №504/4308/21 про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію у розмірі 173562,61, інфляційні витрати 31488,21 грн та 3% річних у розмірі 11596,25 грн. /а.с. 28 на звороті, 29/.

14.11.2024 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Літвінішиною І.І. відкрито виконавче провадження №76567684 про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію у розмірі /а.с.30/.

14.11.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 240713,37 грн. /а.с.56 на звороті, 57/.

Також в межах примусового виконання виконавчого листа №504/4308/21, приватним виконавцем були винесені постанови: про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, про арешт коштів боржника.

Станом на момент розгляду скарги, відомості про закриття виконавчого провадження або сплати заборгованості відсутні.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що під час примусового виконання рішення суду, приватний виконавець діяв у межах та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Постановляючи ухвалу, суд зазначає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, приватний виконавець наклав арешт на майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 240713,37 грн., що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що приватним виконавцем здійснено низку виконавчий дій, із метою з`ясування майнового стану боржника в межах виконавчого провадження. Боржник не був позбавлений можливості повідомити приватного виконавця про інше своє майно, на яке доцільно першочергово звернути стягнення.

До аналогічних висновків дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 2-2370/12 від 14.05.2024 року.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Імперативними приписами частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» акцентовано, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у десятиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Положеннями статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 447-452 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Літвінішиної Інни Іванівни відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Вінська Н. В.