Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1821/24 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А.О.
Категорія 69 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №283/1821/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О. в м. Малин Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- розірвати шлюб, укладений 15.11.2003 між нею та ОСОБА_2 , що зареєстрований виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області, актовий запис №9;

- прізвище « ОСОБА_3 » після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « ОСОБА_4 ».

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15 листопада 2003 року між нею та ОСОБА_2 виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області був зареєстрований шлюб за актовим записом №9. Вказує, що від шлюбу вони мають трьох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що у неї відсутні спільні інтереси з відповідачем, наявні різні погляди на життя та виховання дітей, відсутнє взаєморозуміння. Стверджує, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Також вказує, що через постійні непорозуміння вони вже тривалий час не проживають разом, шлюбні відносини між ними фактично припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Враховуючи вищевикладене просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем у справі.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб, зареєстрований 15 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області за актовим записом №9 розірвано. ОСОБА_1 шлюбне прізвище « ОСОБА_3 » змінено на дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що справа була розглянута у його відсутність, його не було повідомлено належним чином про дату, час та місце судового засідання. Зазначає, що за його клопотанням судом першої інстанції було надано їм строк для примирення, у період якого вони з позивачем майже помирилися. Стверджує, що почуття любові та взаємоповаги між ними не втрачено. Вказує, що вони проживали разом однією сім`єю до моменту подання позовної заяви. Вважає, що шлюб необхідно зберегти, тому що немає таких розбіжностей і суперечок, які б неможливо було подолати та займатися вихованням дітей разом. Вказує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене просить рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 15 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області був зареєстрований шлюб за актовим записом №9. Прізвище дружини після одруження « ОСОБА_3 ». Наведене підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 15.11.2003.

За час перебування у шлюбі у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 01.04.2014, серії НОМЕР_3 від 16.03.2006, серії НОМЕР_4 від 01.06.2010.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2024 року було надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення протягом чотирьох місяців з дня винесення ухвали.

Після закінчення наданого для примирення строку представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 подав клопотання в якому зазначив, що сторони не примирились, а тому просив позов задовольнити та не надавати строк для примирення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не бажає підтримувати з відповідачем сімейні відносини.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення про час та місце розгляду справи.

Встановлено, що 25 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- розірвати шлюб, укладений 15.11.2003 між нею та ОСОБА_2 , що зареєстрований виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області, актовий запис №9;

- прізвище « ОСОБА_3 » після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « ОСОБА_4 ».

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 11 год 00 хв 20 вересня 2024 року.

23 серпня 2024 року на адресу суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про надання строку для примирення.

20 вересня 2024 року відбулося судове засідання за участю сторін, в тому числі за участю ОСОБА_2 , за результати якого постановлено ухвалу про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку для примирення протягом чотирьох місяців з дня винесення ухвали. Провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 22 січня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 09 год 00 хв 24 березня 2025 року.

В матеріалах справи міститься поштовий конверт, в якому направлялася судова кореспонденція (судова повістка на 24.03.2025 на 09:00 год) ОСОБА_2 за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , датований 24.01.2025, який повернувся до суду першої інстанції 05.03.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до довідки секретаря судового засідання Левченко О.І. розгляд справи призначений на 24.03.2025 о 09:00 год не відбувся, оскільки позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, а відповідач у судове засідання не з`явився. Призначено наступне судове засідання на 18.04.2025 о 15:00 год.

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру від 24.03.2025 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу із офіційного сайту «Укрпошта» за номером 330 ОСОБА_2 вручено поштову кореспонденцію, а саме судову повістку про розгляд справи на 18.04.2025 на 15:00 год.

Крім того, ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи на 18.04.2025 о 15:00 шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади.

Таким чином, судом першої інстанції було вчинено всі необхідні дії з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, зокрема суд першої інстанції надсилав поштову кореспонденцію на адресу, за якою ОСОБА_2 зареєстрований і за якою фактично проживає.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що, оскільки ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції, повідомлявся про дату, час та місце судових засідань за адресою, яка відповідає його реєстрації і фактичному місцю проживання, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду.

Свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася судом першої інстанції, а в подальшому посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не повідомив його про дату, час та місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права, розцінюється колегією суддів як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Щодо суті спору.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Матеріали справи свідчать про те, що у липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подружні стосунки не склалися, сім`я збереглась формально, шлюбно-сімейні відносини припинені, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про фактичне збереження шлюбних відносин та неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що вони з позивачем проживали разом до подання позову та майже примирилися, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу, оскільки позивач скористалася своїм правом на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду такого позову, та в подальшому подання заяви про неможливість примирення з відповідачем.

Крім того, будь-яких доказів того, що сторони примирилися, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин у матеріалах справах відсутні, та відповідачем не надано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Таким чином, відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність ухваленого рішення не впливають, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді