Ухвала

02 червня 2025 року

м. Київ

справа № 215/3916/24

провадження № 61-6037ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року, ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконними та протиправними дії щодо порушення прав на оформлення трудової книжки та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58 і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5; зобов`язати відповідача виконати п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58; визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо порушення прав позивача на оформлення трудової книжки, права на працю шляхом не укладання трудового договору, порушенням порядку ведення трудових книжок; стягнути з відповідача на його користь 515 104,56 грн моральної шкоди, та допустити негайне виконання рішення суду.

Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 18 липня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лиходєдова А. В. відмовив.

Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 28 серпня 2024 року відмовив у відкритті провадження у справі з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 22 листопада 2024 року в задоволенні заяви Стояновського В. В. про відвід суддів апеляційного суду Корчистої О. І., Агєєва О. В., Бондар Я. М. відмовив.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 09 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року - без змін.

05 травня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року, ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року, тобто в передбачений статтею 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження, а тому клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень не підлягає процесуальному вирішенню.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, ухвала Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року не підлягає касаційному оскарженню, так як вона не була предметом апеляційного перегляду по суті, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Ураховуючи наведене у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року слід відмовити.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

В касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу скасування судових рішень посилається пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає пункт 1 третьої статті 411 ЦПК України - суд не дослідив зібрані у справі докази; пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України, однак за своїм змістом посилання заявника на вказаний пункт стосується пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК - суд необґрунтовано відхилив клопотання від 06 грудня 2024 року щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази) має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на пункт 1, 2 або 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Також, у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року, однак при цьому не зазначає наслідків розгляду касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування; уточнити прохальну частину касаційної скарги в частині оскарження ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року з урахуванням положень частини першої статті 409 ЦПК України, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім цього, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подачу фізичною особою касаційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Тому ОСОБА_1 мав би сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в розмірі 605,60 грн (3 028,00 грн х 0,2).

Разом із цим, ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги з посиланням на те, що він є членом малозабезпеченої сім`ї та розмір судового збору за подання касаційної скарги перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу, а предметом позову є захист трудових прав. Для підтвердження майнового стану надав довідку з УПСЗН Тернівського району м. Кривий Ріг від 23 квітня 2025 № 2803 щодо отримання ОСОБА_1 компенсації за надання соціальних послуг на непрофесійній основі по догляду за ОСОБА_2 за період з січня до грудня 2024 року в розмірі 27 000,00 грн.

Клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58 і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5; зобов`язати відповідача виконати п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58; визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо порушення прав позивача на оформлення трудової книжки, права на працю шляхом не укладання трудового договору, порушенням порядку ведення трудових книжок; стягнути з відповідача на його користь 515 104,56 грн моральної шкоди. З огляду на вказане остання позовна вимога не є вимогою про захист трудових прав. Тому не можна виснувати, що предметом спору є виключно захист трудових прав. А саме це поряд із оцінкою майнового стану необхідно для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Інформація про отриману ОСОБА_1 у 2024 році компенсацію за надання соціальних послуг не характеризує його загальний майновий стан і не засвідчує те, що він є членом малозабезпеченої сім`ї. Заявник не підтвердив відсутність у нього, крім зазначеної компенсації, іншого доходу, права власності на нерухоме майно, оплатного права користування ним, права власності на транспортні засоби тощо. Зокрема не надав відомості про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2024 рік (довідку з електронного кабінету платника податків), довідку про доходи з Пенсійного фонду України, довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші відомості, що характеризують саме майновий стан.

Також, ОСОБА_1 не підтвердив, що він є членом малозабезпеченої сім`ї або розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній 2024 рік. Навіть з огляду лише на довідку від 23 квітня 2025 року № 2803 (тобто, не маючи всіх даних про доходи скаржника та його майновий стан), беручи до уваги, що розмір судового збору становить 605,60 грн, такий розмір не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній календарний рік.

Отже, наведені ОСОБА_3 доводи та надані на їх підтвердження докази не можна визнати такими, що належно характеризують саме майновий стан скаржника та зумовлюють необхідність задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору. Тому у задоволенні цього клопотання слід відмовити.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 605,60 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 605,60 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393, 394, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконними та протиправними дії щодо порушення прав на оформлення трудової книжки та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов