Провадження № 2/537/34/2025
Справа № 537/4983/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючої судді Мурашової Н.В.,

за участю секретаря Дьяченко В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом, з внесеними змінами, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності,

у с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

13.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль AUDI A4, VSN НОМЕР_1 , 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 151030 грн., 2) визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , вартістю 266429,42 грн., 3) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 58199,71 грн., як компенсацію вартості майна при його поділі. Позивач просила судові витрати стягнути з відповідача на її користь.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.07.2006 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.02.2020 року їх шлюб розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали майно, а саме : 1) 12.01.2018 року автомобіль AUDI A4, VSN WAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано у облікованих документах за ОСОБА_1 , вартістю 151030 грн. за висновком експерта №126 від 10.08.2023 року, 2) 12.08.2016 року автомобіль FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , який зареєстровано у облікованих документах за ОСОБА_3 , вартістю 266429,42 грн. за висновком експерта №126 від 10.08.2023 року. Після розірвання шлюбу обидва автомобілі залишилися у користуванні та володінні ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_1 не може дійти згоди з ОСОБА_3 про поділ спільного майна, набутого подружжям у шлюбі. ОСОБА_1 бажає користуватися зареєстрованим за нею автомобілем AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , меншої вартістю 151030 грн., а ОСОБА_3 залишити автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , більшої вартістю 266429,42 грн. Тому при поділі майна подружжя необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 різницю у вартості спільного сумісного майна подружжя в розмірі 58199,71 грн. ( частину від різниці вартості автомобілів, які ділятся між подружжям). Тому ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх майнових прав до суду з цим позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст відзиву на позов.

09.02.2024 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування відзиву зазначено, що при ухваленні рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.02.2020 про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було установлено, що подружжя не проживають разом з грудня 2018 року, домовилися про місце проживання дитини з матір`ю та порядок утримання дитини батьком. Поділ спільного сумісного майна подружжя буде вирішено в позасудовому порядку. Так, вони домовилися про поділ спільного майна подружжя наступним чином: ОСОБА_3 продає автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , й отримані гроші вони ділять, а автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 використовує для роботи, щоб мати можливість платити аліменти для утримання їх дитини. У вересні 2021 року ОСОБА_3 продав автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , за 216429,42 грн. (Спочатку домовлялися про продаж автомобіля за 266429,42 грн. Проте після продажу автомобіля новий власник виявив в ньому недоліки, тому ОСОБА_3 повернув покупцю 50000 грн.). З отриманих коштів з продажу автомобіля 01.12.2021 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти 2250 дол. США через її мати ОСОБА_5 , а іншу частину грошових коштів ОСОБА_3 витратив на погашення боргів ОСОБА_1 , оскільки остання після розірвання шлюбу набрала кредити, які необхідно було оплатити. ОСОБА_3 використовує автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , для роботи, із зароблених коштів сплачує аліменти на утримання дитини. Незважаючи на наведене ОСОБА_1 систематично його шантажує, що відбере цей автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки він зареєстрований на неї. ОСОБА_3 не погоджується з оцінкою вартості транспортних засобів, проведеної експертом без врахування зносу та стану автомобілів, без його огляду. Цей позов порушує права нового власника автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 . Разом з тим, ОСОБА_1 мала ділити їх спільне майно протягом 3 років з моменту припинення ними шлюбних відносин у грудні 2018 року. А тому на момент звернення позивача до суду з позовом вже сплинув строк позовної давності, що суд за його клопотанням має врахувати як окрему підставу для відмови у задоволенні позову. (а.с. 64-68).

Короткий зміст відповіді на відзив та заява про зміну позовних вимог.

26.02.2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вравін С.М. подав відповідь на відзив та заяву про зміну позовних вимог, в яких зазначив, що без згоди ОСОБА_1 після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продав автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , вартістю 266429,42 грн., який був їх спільною сумісною власністю подружжя. Проте ОСОБА_3 не віддав ОСОБА_1 грошові кошти, отримані за продаж їх спільного автомобіля. Розписка ОСОБА_5 не має правового значення для підтвердження факту надання ОСОБА_3 саме ОСОБА_1 грошових коштів. Тому ОСОБА_1 змінила позовні вимоги, просила наступним чином поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , придбане у шлюбі, а саме: 1) визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 151030 грн., 2) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , - 133214,21 грн., 3) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , - 75515 грн. Судові витрати покласти на відповідача. (а.с. 81-84).

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.11.2023 року задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на транспортний засіб автомобіль AUDI A4, НОМЕР_5 , 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 (а.с. 40).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. (а.с. 42).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про місце і час розгляду справи. Її представник адвокат Варавін С.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з внесеними змінами, просив їх задовольнити. Пояснив, що подана відповідачем розписка про надання грошових коштів тещі ОСОБА_5 не є належним доказом на підтвердження передання ОСОБА_1 грошових коштів за проданий спільний автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 . Зазначив, що ОСОБА_1 тривалий час проживає за кордоном України, зареєстрованим на її ім`я спільним автомобілем AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , останні роки користується та володіє одноособово відповідач ОСОБА_3 . За таких обставин просив суду: 1) стягнути з ОСОБА_3 компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , який останній продав без згоди подружжя, 2) визнати за ОСОБА_3 право власності на спільний автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 151030 грн., а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнути компенсацію за 1/2 частину вартості цього автомобіля 75515 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на судовий збір, на проведення експертизи, на професійну правничу допомогу, докази про понесення якої будуть подані у порядку та строки, визначені ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Милованов Р.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , з підстав наведених у візиві. ОСОБА_3 стверджував, що фактично за згодою пожружжя продав зареєстрований на нього автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , за 216429,42 грн., оскільки він мав суттєві недоліки, що підвтерджено поданою розпискою покупця ОСОБА_6 . Половину з цих коштів ОСОБА_3 вже віддав позивачу ОСОБА_1 , що підтверджено погашенням її боргів по кредитам, а також розпискою її матері ОСОБА_5 про отримання 2250 дол США. ОСОБА_3 заперечував, щоб суд визнав його одноосібним власником автомобілем AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 151030 грн., стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 компенсацію за 1/2 частину вартості цього автомобіля 75515 грн., оскільки цей автомобіль зареєстрований на ОСОБА_1 , а останнім часом він ним не користується, не має наміру користуватися та володіти ним у майбутньому.

Позиція суду першої інстанції.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, які подані сторонами, судом установлено наступне.

14.07.2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) зареєстрували шлюб у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №298.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2020 року, яке набрало законної сили 20.03.2020 року, розірвано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.21-22).

Сторони визнали, що придбали у шлюбі за спільні кошти два автомобіля: 1) AUDI A4, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова VSN НОМЕР_1 , 2) FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 зареєстрована власником автомобіля AUDI A4, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_5 . Дата реєстрації 12.01.2018 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію тарнспортного засобу, ОСОБА_3 був зареєстрований власником автомобіля FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 . Дата реєстрації у 2018 році.

Згідно з висновком експерта №126 від 10.08.2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження експертом ОСОБА_8 установлено: 1) вартість автомобіля AUDI A4, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_5 , становить 151030 грн., 2) вартість автомобіля FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , становить 266429,42 грн. Висновок наданий без огляду автомобілів. (а.с.7-20).

ОСОБА_3 визнав, що 12.09.2021 року продав ОСОБА_6 зареєстрований на нього автомобіль FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , за 216429,42 грн., оскільки цей автомобіль мав істотні недоліки.

Згідно з розпискою ОСОБА_6 від 15.10.2021 року, 12.09.2021 року вона купила у ОСОБА_3 автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , за 266429,42 грн. Проте після продажу автомобіля було виявлено недоліки в його технічному стані, у зв`язку з чим продавець ОСОБА_3 повернув їй 50000 грн. (а.с.69).

За змістом розписки від 01.12.2021 року, ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 2250 дол. США. (а.с.70).

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 12, ст. 89 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справа №372/504/17 , Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. та інших .

Відповідно до положень статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду».

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд установив, що в шлюбі подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали за спільні кошти два автомобіля: 1) 12.01.2018 року автомобіль AUDI A4, VSN WAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано у облікованих документах за ОСОБА_1 , 2) 12.08.2016 року автомобіль FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , який був зареєстрований у облікованих документах за ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продав зареєстрований на нього автомобіль FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , за 216429,42 грн., підтверджено розпискою покупця ОСОБА_6 від 15.10.2021 року, оскільки фактично цей автомобіль мав істотні недоліки.

Суд критично відноситься к поданому позивачем в обґрунтування позовних вимог висновку експерта №126 від 10.08.2023 року про те, що вартість автомобіля FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , становить 266429,42 грн., оскільки такий висновок наданий без огляду автомобіля, тобто без врахування його реального технічного стану.

Разом з тим суду не подано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів відповідача ОСОБА_3 про те, що він сплатив позивачу ОСОБА_1 1/2 частину від проданого ним спільного автомобіля FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .

Враховуючи визнання сторонами набуття ними спірного майна у шлюбі за спільні кошти, факт згоди позивача ОСОБА_1 на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користувалася транспортним засобом FORD FOCUS, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , і у 2021 році після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продав цей автомобіль за 216429,42 грн., суд дійшов висновку про те, що цей спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, був об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно.

Отже суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля FORD FOCUS, чорного кольору, седан-В, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , в розмірі 108214,71 грн. (216429,42 грн. / 2 = 108214,71 грн.).

Разом з тим, суд установив, що автомобіль AUDI A4, VSNWAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано у облікованих документах за ОСОБА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , й їх частки у майні мають бути рівними, що ними визнавалося. Хоча цей автомобіль зареєстрований за ОСОБА_9 , проте вона просила в позовних вимогах з внесеними змінами визнати право власності на цей автомобіль за ОСОБА_3 , стягнувши з нього на її користь компенсацію 1/2 частки від вартості цього автомобіля. Разом з тим ОСОБА_3 в судовому засіданні категорично заперечував проти визнання за ним права особистої власності на цей автомобіль, зі стягненням компенсації частки його вартості, оскільки стверджував, що на теперішній час він теж цим автомобілем не користується, не бажає в майбутньому ним користуватися та володіти. Й такі доводи ОСОБА_3 не спростовані допустимими доказами. Суду не подано належних, допустимих та достатніх доказів, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у вільному користуванні, володінні та розпорядженні зареєстрованим на неї автомобілем AUDI A4, VSNWAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

У ст. 12 ЦК наведено порядок здійснення цивільних прав. Так, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Законодавство України не містить підстав для примусового визнання за відповідачем права власності на майно, всупереч його волі.

Отже обидві сторони при поділі спільного майна подружжя заперечували проти визнання за ними права особистої власності на спірний автомобіль AUDI A4, НОМЕР_5 , 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який хоча є спільним сумісним майном подружжя, проте зареєстрований за ОСОБА_1 .

Тобто зі змісту позовних вимог з внесеними змінами вбачається, що у спірних правовідносинах позивач просить суд припинити її право власності у спільному майні автомобілі AUDI A4, VSNWAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , й визнати за відповідачем право власностості на належну позивачу частку у спільному майні подружжя проти його волі, зі стягненням з відповідача компенсації в розмірі вартості частки позивача у цьому майні. Проте відповідач заперечує проти визнання за ним права особистої власності на цей автомобіль. Тому такі вимоги позивача не відповідають основним засадам цивільного законодавства, яке засновано на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За таких обставин суд вважає за необхідне у порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме автомобіля AUDI A4, зеленого кольору, VSN НОМЕР_1 , легковий універсал, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього автомобіля, за відповідачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Карантин в Україні діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а воєнний стан діє з 24.02.2022 року по теперішній час.

З огляду на наведені положення Закону про перебіг строку позовної давності у період карантину та під час воєнного стану, з врахуванням, що предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є поділ спільного майна подружжя, що розірвали шлюб рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2020 року, яке набрало законної сили 20.03.2020 року, й зі змісту рішення вбачається, що на момент розірвання шлюбу спору про поділ спільного майна між подружжям не було. Початок перебігу строку позовної давності у спорах про поділ спільного майна подружжя рахується не з моменту розірвання шлюбу (припинення спільного проживання), а з моменту виникнення спору про поділ спільного майна. Позов про поділ майна поданий суду 13.11.2023 року. Суду не подано доказів про час виникнення спору між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Отже суд вважає, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя у визначені законом строки позовної давності, встановлені у ст. 256, ст.257 ЦК України, п.12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково. (з врахуванням ціни позову на 51,85%).

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково (з врахуванням ціни позову на 51,85%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати на судовий збір 1363,19 грн. (536,80 грн.+ 2092,30 грн.=2629,10 грн., 2629,10 грн. х 51,85%=1363,19 грн.) та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи 1451,8 грн. (2800 грн. х 51,85% =1451,8 грн.).

В судовому засіданні представник позивача завив, що у строки, визначені ч.8 ст.141 ЦПК України, бажає подати докази про розмір судових витрат позивача на правничу допомогу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 368, 372, 364 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов, з внесеними змінами, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля AUDI A4, зеленого кольору, VSN НОМЕР_1 , легковий універсал, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля AUDI A4, зеленого кольору, VSN НОМЕР_1 , легковий універсал, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля FORD FOCUS, чорного кольору, седан-В, НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , в розмірі 108214,71 грн.

Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1363,19 грн. та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1451,80 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.11.2023 року, у справі №537/4983/23, провадження №2-з/537/38/2023, якою накладено арешт на транспортний засіб AUDI A4, зеленого кольору, VSN НОМЕР_1 , легковий універсал, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , - продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_7 , паспорт НОМЕР_8 , виданий 03.12.1997 року Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.06.2025 року.

Суддя Мурашова Н.В.