Справа № 350/803/25
Номер провадження 2-з/350/3/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Сокирко Л.М., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича про забезпечення позову,

в с т а н о в и л а :

2 червня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Комарницький Е.Г. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони зміни місця постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до визначення судом з ким із батьків (після розірвання шлюбу) буде проживати дитина та заборони тимчасового виїзду малолітнього ОСОБА_2 за межі України без письмової нотаріально засвідченої згоди батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до визначення судом з ким із батьків (після розірвання шлюбу) буде проживати дитина.

Заява обґрунтована тим, що 28 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та одноособового утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини. Мати дитини ОСОБА_3 проживає та працює в Республіці Польща, разом з нею проживає їхній старший син ОСОБА_4 , а молодший ОСОБА_5 проживає з ним в Україні в АДРЕСА_1 . Тривалий час син ОСОБА_5 проживає з заявником (батьком ОСОБА_1 ) та не хоче залишати рідну домівку та друзів і переїжджати за кордон на постійне місце проживання. На теперішній час ОСОБА_3 приїхала в Україну та має намір забрати сина ОСОБА_5 до ОСОБА_6 . У зв`язку із цим у заявника виникли побоювання з приводу того, що колишня дружина ОСОБА_3 не дозволить повернутися йому назад в Україну, як вона робила це і раніше. Зокрема про перешкоджання у поверненні сина до України об`єктивно свідчить минулорічна переписка із сином. Тож оскільки існує реальна загроза неповернення сина ОСОБА_5 назад до України, в разі вирішення спору на його ( ОСОБА_1 ) користь та з метою уможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову та ефективного захисту, вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову.

Суддя, ознайомившись та дослідивши заяву, вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Відповідно достатті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Таким заходом забезпечення позову як арешт, суд захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у пункті 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті. Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин третьої, десятої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Судею установлено, що згідно матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі №754/7569/21 зроблено такі висновки про застосування норм права. У спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим. Окрім того, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2020 року у справі №288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом. З урахуванням положень статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, суддя дійшов висновку, що заява про забезпеченням позову не підлягає задоволенню. Щодо заявленого способу забезпечення позову шляхом заборони зміни місця проживання дитини та виїзду його за кордон, суд зазначає наступне. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Оскільки право на вільний вибір місця проживання та свободу пересування гарантований Конституцією України, а обов`язок батьків піклуватися про дитину визначений безпосередньо Законом, а тому не вбачається підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статями 149 - 150, 153, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Сокирко Л.М.