Справа № 149/3828/23
Провадження № 22-ц/801/1100/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 рокуСправа № 149/3828/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», Центр надання адміністративних послуг Уланівської сільської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Войнаревича М. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ СП "Нібулон", Центру надання адміністративних послуг Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про повернення земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ СП "Нібулон", Центру надання адміністративних послуг Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про повернення земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди. Зазначала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, розміром 4,6946 га, кадастровий №:02:001:0207, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Уланівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області (бувша Великоострожоцька сільська рада Хмільницького району Вінницької області). У 2006 році вона передала ТОВ СП ,,НІБУЛОН," свою належну на праві власності земельну ділянку в користування без укладення письмово договору, домовившись про те, що в будь який час зможе повернути земельну ділянку. Дана земельна ділянка була у фактичному користуванні ТОВ СП ,,НІБУЛОН" , без укладення письмових правочинів. У 2014 році до неї звернулися працівники ТОВ СП ,,НІБУЛОН,, з необхідністю підписати документи для отримання нею плати за користування земельною ділянкою, надавши якійсь бланки, зміст яких їй був невідомий. У 2017 році, їй стало відомо, про укладення договору оренди землі з ТОВ СП ,,НІБУЛОН» , та в подальшому 24.04. 2014 році договору про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого в Хмільницькому районному відділі Вінницької філії ,,Центр ДЗК,, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.07.2006 року за № 13. Згідно п.3.1 договору він укладений на 20 років. Дана земельна ділянка по даний час знаходиться у фактичному користуванні ТОВ СП „НІБУЛОН,, без установлених законом підстав. Просила суд зобов`язати ТОВ СП «НІБУЛОН» повернути ОСОБА_1 вказану спірну земельну ділянку площею 4,6946 га, кадастровий номер :02:001:0207, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,що розташована на території Уланівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області (бувша Великоострожоцька сільська рада Хмільницького району Вінницької області), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ВН б/н ,виданим 23 червня 2001 року на підставі рішення 12 сесії 3 скликання Великоострожоцької сільської ради від 7 жовтня 2000 року, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 37. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:13949084 від 22. 06. 2014 року, щодо підстав виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер:241/13, виданий 11. 05. 2006, видавник: укладений між ОСОБА_1 та ТОВ СП«НІБУЛОН», який зареєстрований у Хмільницькому відділі ВРФ «Центр ДЗК» 20. 07. 2005 р., за № 13, договір про внесення змін до договору оренди землі від 11. 05. 2006., серія та номер виданий 24.04.2014, видавник: укладений між орендодавцем ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН», номер запису про інше речове право: 6093018 від 19.06.2014 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48,зобов`язавши центр надання адміністративних послуг Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового прав права.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року позов задоволено. Зобов`язано ТОВ СП "НІБУЛОН" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку ,розміром 4,6946 га, кадастровий номер :02:001:0207, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,яка розташована на території Уланівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області (бувша Великоострожоцька сільська рада Хмільницького району Вінницької області), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН б/н виданого 23 червня 2001 року на підставі рішення 12 сесії 3 скликання Великоострожоцької сільської ради від 7 жовтня 2000 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 37.Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:13949084 від 22. 06. 2014 року, щодо підстав виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серіята номер:241/13, виданий:11. 05. 2006, видавник :укладений між Орендодавцем ОСОБА_1 та Орендарем ТОВ СП ,,НІБУЛОН,, який зареєстрований у Хмільницькому відділі ВРФ ,,Центр ДЗК,, 20. 07. 2005 р., за № 13, договір про внесення змін до договору оренди землі від 11. 05. 2006., серія та номер виданий 24. 04. 2014, видавник: укладений між Орендодавцем ОСОБА_1 та Орендарем ТОВ СП «НІБУЛОН». Номер запису про інше речове право: 6093018 від 19. 06. 2014 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48, зобов`язавши центр надання адміністративних послуг Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового прав права.

У апеляційній скарзі ТОВ СГП «НІБУЛОН», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити . Зазначає, що суд не врахував те , що позовні вимоги заявлені позивачкою з пропуском строку позовної давності. Суд не врахував правову позицію Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 року у справі №227/3760/19-ц у якій йдеться про те, що у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Відповіла зазначає, що ОСОБА_1 отрмувала орендну плату, тобто приймала виконання умов договору, що виключає кваліфікацію його, як неукладеного, однак суд вказані обставини не врахував.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що спірний договір позивачка ОСОБА_1 не підписувала ,відповідно ,з істотними умовами цього договору не погоджувалась, а тому спірний договір не є укладеним. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку, що є підставою для задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки і скасування державної реєстрації речових прав на неї.

Колегія суддів ,враховуючи наведену практику Верховного Суду ,з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 4,6946 га, кадастровий №:02:001:0207, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Уланівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області (бувша Великоострожоцька сільська рада Хмільницького району Вінницької області), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ВН б/н ,виданого 23.06. 2001 на підставі рішення 12 сесії 3 скликання Великоострожоцької сільської ради від 7 жовтня 2000 року. (а.с.8-9).

За змістом договору оренди землі № 241 від 11.05.2006, укладеного, між ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН», що зареєстрований в Хмільницькому районному відділі Вінницької філії «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.07.2006 року за № 13, ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ СП «НІБУЛОН» належну їй на праві власності земельну ділянку , терміном на 10 років.

Згідно договору від 24.04.2014 про внесення змін до вказаного договору оренди землі, зареєстрованого в Хмільницькому районному відділі Вінницької філії «Центр ДЗК», від 20.07.2006 за № 13, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН», термін оренди ділянки збільшено до 20 років.

Згідно наданих відомості та квитанцій за період з 2006 по 2023 роки ОСОБА_1 отримувала орендну плату від ТОВ СП «Нібулон» ( т.1 а.с. 154-206 ).

Із висновку судово-почеркознавчої експертизи №СЕ-19/102-24/20141-ПЧ від 08.11.2024 року, підпис в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі № 241 від 11.05.2006, укладений, між ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН» який зареєстрований в Хмільницькому районному відділі Вінницької філії «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.07.2006 року за № 13, та підпис в графі «Орендодавець» в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 11.05.2006, складений між ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН», виконані не гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , a іншою особою з наслідуванням. Вирішити запитання «Чи виконано підпис від імені особи Орендодавця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , від імені якої зазначено підпис у акті прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 21.07.2006 року, складеному в с. Скаржинці Хмільницького району Вінницької області за договором оренди від 20.07.2006 № 13, який є невід`ємною частиною договору № 241 від 11.05.2006 року, ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН» між ОСОБА_1 обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «НІБУЛОН», тією особою, від імені якої він зазначений, а саме ОСОБА_1 чи іншою особою?» не виявилось можливим тому, що при порівнянні досліджуваного підпису та підписів в зразках ОСОБА_1 , не встановлено певного комплексу ідентифікаційних ознак, які були б достатні для будь-якого певного (позитивного або негативного) висновку. Це пояснюється тим, що досліджуваний підпис відрізняється від зразків підписів порівнюваної особи за загальним виглядом, транскрипцією, переважною формою рухів, розміром, напрямом лінії письма, елементи досліджуваного підпису не співставні з елементами підписів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Підпис в графі «Орендодавець» у договорі від 24.04.2014 про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого в Хмільницькому районному відділі Вінницької філії «Центр ДЗК», від 20.07.2006 за № 13, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН», виконаний гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 . ( т.2 а.с. 63-84 )

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір позивачка ОСОБА_1 не підписувала і , відповідно, з істотними умовами цього договору не погоджувалась,а тому спірний договір не є укладеним. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням ОСОБА_1 права володіння на цю ділянку, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 640 ЦК України слідує, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом ч. 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається ЗУ від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі Закон №161-ХІV).

В силу ст. 13 цього Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови(стаття 15 Закону №161-ХІV).

Ст. ст. 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 ЗУ від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із положень ч. 1 ст. 4, ч.1 ст. 5 Закону №1952-ІV вбачається, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.

Станом на дату договору оренди 11.05.2006 діяла ст. ЗУ «Про оренду землі » ,що визначала положення про те, що, договорі оренди землі набирав чинності з дня його реєстрації.

Станом на час внесення змін до цього договору оренди у 2014 році підлягало реєстрації право оренди.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.

За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Водночас у постанові від 26 жовтня 2022 року (справа №227/3760/19-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто, суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року (справа №338/180/17) і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №390/34/17) дійшли висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

Зібрані у справі докази вказують на те, що 11.05.2006, сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала ТОВ СП «НІБУЛОН» земельну ділянку у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, а ТОВ СП «НІБУЛОН» зобов`язалося використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням і вносити ОСОБА_1 орендну плату. Цей договір був складений у письмовій формі, та зареєстрований у встановленому порядку, а отже, на той час формально мав ознаки чинності .

На виконання зобов`язання за договором оренди від 11.05.2006 року ОСОБА_1 передала ТОВ СП «НІБУЛОН» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а протягом 2006-2014 років отримувала від ТОВ СП «НІБУЛОН» орендну плату, що підтверджується достовірними доказами відомостями про виплату ОСОБА_1 орендної плати та підписами про її отримання.

24.04.2014 сторони підписали договір про внесення змін до договору оренди землі, яким погодили продовження строку оренди до 20 років та збільшили розмір орендної плати. Факт вчинення підпису на договорі про внесення змін саме позивачкою ОСОБА_1 підтверджено висновком судово - почеркознавчої експертизи у справі.

Після внесення змін до договору оренди ТОВ СП «НІБУЛОН» продовжило використання земельної ділянки та виплачувало позивачці ОСОБА_1 орендну плату за таке використання , а остання приймала її . Будь-яких заперечень з приводу продовження використання відповідачем земельної ділянки після 2014 року ОСОБА_1 не висловлювала.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , хоча і не підписувала договір оренди землі від 11.05.2006 , однак в послідуючому , отримуючи за неї саме орендну плату , висловила погодження та волевиявлення на існування та продовження договорів , у зв`язку з чим кожна із сторін виконували зобов`язання за ними. Оскільки сторони здійснювали повне виконання зобов`язань за договором оренди землі, а речове право ТОВ СП «НІБУЛОН» за цим договором зареєстровано в установленому порядку, то такий договір не можна вважати неукладеним, а тому він є оспорюваним .Проте позову про визнання договору оренди недійсним з підстав браку волевиявлення позивач у даному провадження не заявляла .

Посилання суду на те, що сторони не досягли згоди щодо оренди земельної ділянки, не відповідають фактичним обставинам справи.

Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами ст. ст. 319, 321 ЦК України, згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

В силу пункту 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність віднесені до основних засад цивільного законодавства.

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.

Негаторний позов це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпоряджання майном.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінка, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову від 25 травня 2021 року у справі №461/9578/15-ц).

У свою чергу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року (майже в аналогічній справі №390/34/17), висловив правову позицію щодо недобросовісності дій орендодавця при оспоренні належно вчиненого правочину та заборони суперечливої поведінки з його боку. При цьому Верховний Суд виходив з того, що дії позивача, який уклав додаткову угоду до договору оренди землі, а згодом пред`явив позов про визнання договору оренди землі неукладеним, суперечать його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними.

За договором оренди землі від 11.05.2006 року ,що набрав чинності після його державної реєстрації, ТОВ СП «НІБУЛОН» набуло речове право (право оренди) на земельну ділянку. Оскільки ОСОБА_1 отримувала за ним орендну плату ,договір не можна визнавати неукладеним ,а він є оспорюваним. Оскільки позивачка ОСОБА_1 у даній справі договір оренди з підстав відсутності волевиявлення на його укладення не оспорювала і не просила його визнати недійсним , законних підстав вважати його недійсним на час розгляду даної справи немає , відповідно ,відсутні й підстави для задоволення вимог про повернення ОСОБА_1 земельної ділянки та скасування за відповідачем реєстрації речового права.

Враховуючи зміну правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах ,колегія суддів вважає, що договір оренди земельної ділянки з позивачем ,яка договір оренди не підписувала і передала її ТОВ СП «НІБУЛОН» у користування ,проте систематично отримувала орендну плату , а згодом пред`явила позов про повернення земельної ділянки, не можна визнати неукладеним ,а він є оспорюваним, відтак ,відсутні підстави для такого повернення .

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду, колегія суддів вважає ,що рішення постановлене судом без повного з`ясування обставин справи, за недоведеності обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Відтак апеляційна скарга ТОВ СП «НІБУЛОН» підлягає задоволенню,а рішення суду - скасуванню з постановленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом рішення суду скасовано ,а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено , із неї на користь ТОВ СП «НІБУЛОН» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 576,64 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ СП "Нібулон", Центру надання адміністративних послуг Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про повернення земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ СП "Нібулон" 2576,64 судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський