Номер провадження: 22-ц/813/4102/25
Справа № 501/3689/24
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Станіславська Анастасія Вікторівна, на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 21 січня 2025 року про зупинення провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника Станіславську Анастасію Вікторівну звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Дана заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з початку літа 2021 року проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Під час повномасштабного вторгнення російської федерації ОСОБА_2 був мобілізований в порядку загальної мобілізації для служби в Збройних силах України.19.06.2024 року ОСОБА_2 повідомив заявниці про те, що він йде на позиції та не буде на зв`язкудеякий час. Після чого жодних повідомлень від нього заявниця не отримувала. З телефонного дзвінка ротному чоловіка вона дізналася, що її чоловік та інші хлопці з бойового завдання не повернулися. Згодом заявниці стало відомо, що згідно сповіщення № 382 від 22.06.2024 року, ОСОБА_2 , виконуючи поблизу населеного пункту Залізне Бахмутського району Донецької області бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, зник безвісти 21.06.2024 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі, заявниця не може в повному обсязі реалізувати свої права, а саме: комунікувати з органами військового управління, подавати заяви до відповідних органів з приводу розшуку ОСОБА_2 та ініціювати питання виплати грошових коштів тощо.

За таких підстав ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зник безвісти 21.06.2024 року, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з червня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30 серпня 2024 року у справі відкрито провадження в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21 січня 2025 року зупинено провадження у даній справі до спливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій.

Зупиняючи провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 зник безвісти, у встановленому законом порядку він не оголошений померлим, разом з тим рішення у цій справі вплине на його права та обов`язки, й оскільки воєнний стан в України досі триває, суд прийшов до висновку, що слід зупинити провадження у справі до спливу строку, визначеному у ч. 2 ст. 46 ЦК України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Станіславська Анастасія Вікторівна, подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 21 січня 2025 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою й такою, що прийнята без урахування принципів правової визначеності, рівності учасників процесу, співмірності та пропорційності. Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не послався на жодну з підстав для зупинення провадження, що передбачені ст. 251, 252 ЦПК України, разом з тим невмотивовано застосував норми щодо іншого типу правовідносин. Наголошує, що вказавши про те, що рішення у цій справі вплине на права та обов`язки ОСОБА_2 , який зник безвісти, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 не виступає учасником справи, та не визначив, на які саме права та обов`язки останнього вилине таке рішення. Також, апелянт зауважує, що зупинення провадження встановлено судом до спливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій, тобто дата зупинення такого провадження не лише не визначена конкретною датою, а й не визначена конкретною подією. На думку апелянта, неможливо зрозуміти, за яких умов взагалі можливе поновлення провадження з мотивації суду, наведеній в ухвалі, як і неможливо зрозуміти, яким чином зупинення провадження у справі допоможе встановити обставини, необхідні для встановлення юридичного факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про зупинення провадження, право на апеляційне оскарження якої передбачено п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, та оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою, в якій просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зник безвісти 21.06.2024 року, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з червня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.

Оскаржуваною ухвалою від 21 січня 2025 року суд першої інстанції зупинив провадження у даній справі до спливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій, пославшись на вимоги ч. 2 ст. 46 ЦК України.

Колегія суддів виходить з такого.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені (відповідне визначення вказано в ухвалі Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі № 947/28884/19 (провадження № 61-488ск23)).

Підстави для зупинення провадження у справи визначені статтями 251, 252 ЦПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених частиною другою ст. 111 Сімейного кодексу України; 4-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: 1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 2) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу; 3) перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні; 4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності; 5) призначення судом експертизи; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому ст. 87 цього Кодексу; 8) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави; 9) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом; 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Перелік підстав для зупинення провадження у справі, наведений в статтях 251, 252 ЦПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2024 року по справі № 2-169/2007 (провадження № 61-11847св20) та від 08 травня 2024 року по справі №753/16555/13 (провадження № 61-10171св22)).

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи». Подібний правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2025 року по справі № 201/12587/21 (провадження № 61-2269св25).

Правові висновки щодо необхідності зазначення обґрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 1522/27468/12 (провадження № 61-35937 св 18) та від 27.02.2019 року у справі № 308/5006/16-ц (провадження № 61-35967св18).

У справі, яка переглядається, предметом розгляду є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Підставою для зупинення провадження у справі став факт зникнення безвісти ОСОБА_2 , а також те, що у встановленому законом порядку він не оголошений померлим. У зв`язку з чим, пославшись на ч. 2 ст. 46 ЦК України та вказавши, що рішення у цій справі вплине на його права та обов`язки, а воєнний стан в України досі триває, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою зупинив провадження у справі до спливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій.

Проте, суд у порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував, що за практикою Верховного Суду порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано лише положеннями статей 251, 252 ЦПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі, та помилково послався на ч. 2 ст. 46 ЦК України, як на підставу для зупинення провадження у справі, а тому дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у даній справі доспливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій.

Крім того, колегія суддів наголошує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої ст. 6 Конвенції, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Згідно з практикою ЄСПЛ, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. У рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» (Заява № 36655/02) ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору (параграф 66). Згідно позиції ЄСПЛ у рішенні від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України» (Заява № 23786/02), роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (параграф 51).

Також, в своєму рішенні від 21 жовтня 2010 року, остаточне від 21 січня 2011 року, по справі «Дія 97» проти України» (Заява № 19164/04) ЄСПЛ зауважив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (параграф 47).

Відтак, апеляційний суд констатує, що у суду першої інстанції не було законних підстав для зупинення провадження у даній справі.

Також слід вказати, що згідно з приписами ст. 1 Конституції України, Україна є соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3 Конституції України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55 Конституції України).

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та соціальний захист таких осіб і членів їхніх сімей визначається нормами Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12.07.2018 року № 2505-VIII (далі Закон № 2505-VIII).

Стаття 6 Закону № 2505-VIII передбачає права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та встановлює, що близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме).

Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України.

Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб.

Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Апеляційний суд наголошує, що обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи й оцінки доказів, дотримання принципів верховенства права та розумності строків розгляду справи судом.

В даному випадку, тривалий розгляд справи, в разі задоволення вимог заяви, позбавляє ОСОБА_1 в повній мірі користуватись правами наданими близьким родичам та членам сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, без врахування висновків, викладених в рішеннях Верховного Суду, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Станіславська Анастасія Вікторівна, задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 21 січня 2025 року про зупинення провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова