ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5259/25 Справа № 213/1054/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Гриб Олег Васильовична заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року, ухвалене суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 13 червня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У лютому 2024 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , а отже є користувачем послуг КПТМ «Криворіжтепломережа».

Позивач, виконуючи свої обов`язки, постійно поставляв послугу з постачання теплової енергії і виставляв рахунки відповідно до тарифів, але відповідач оплату за отримані послуги не здійснює, у зв`язку з чим має заборгованість за період з 05 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 155 180,10 грн, яку позивач разом з нарахованими збитками від інфляції у розмірі 555,83 грн, 3% річних у розмірі 511,69 грн, пенею у розмірі 621,60 грн та платою за абонентське обслуговування у розмірі 495,85 грн просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Заочним рішенням Інулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму заборгованості за постачання теплової енергії, яка виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 05 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 155 180 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят) грн 10 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) грн 85 коп., суму збитків від інфляції за період з липня 2023 року по січень 2024 року у розмірі 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 83 коп, 3% річних за період з 01 липня 2023 року по 13 лютого 2024 року у розмірі 511 (п`ятсот одинадцять) грн 69 коп., пені за період з 01 серпня 2023 року по 13 лютого 2024 року у розмірі 621 (шістсот двадцять одна) грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Ухвалою Інулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року залишена без задоволення заява адвоката Гриба Олега Васильовича, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Інулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника Гриба О.В. оскаржила заочне рішення, після його перегляду судом першої інстанції в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник відповідача Гриб О.В., посилаючись на незаконність і необґрунтованість, оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невірному застосуванні норм матеріального права з порушенням норм процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити КПТМ «Криворіжтепломережа» у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник зазначає, що відповідач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, придбала 01 березня 2012 року у власність нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 794,9 м.кв, яке є вбудовано-прибудованим приміщенням в 1-й поверх 9-ти поверхового житлового будинку під магазин непродовольчих товарів, в якому не передбачалось та не було встановлено центрального опалення. Дане приміщення було добудовано попередніми власниками до колишнього приміщення квартири по АДРЕСА_3 (фотографії зовнішнього вигляду приміщення наявні в матеріалах справи) та від самого спочатку його спорудження не передбачало використання центрального опалення та не містило труб опалення, технічних вузлів опалення. Відповідно послуги опалення КПТМ «Криворіжтепломережа» у цьому приміщенні не надавались. Вказує, що у частині приміщення, яка колись була квартирою та яку було переведено у нежитлове приміщення, та до якої добудовано магазин, також відсутнє центральне опалення, труби тепломережі та батареї є обрізаними і відсутніми. Стояки труб опалення проходять транзитом через колишнє приміщення квартири, яка за площею становить 50 м. кв. Ці труби не є відкритими, на виході із підвалу через приміщення і до верхнього входу в інший поверх є ізольованими й зашитими спеціальним матеріалом та не здійснюють обігріву приміщення. Вказує, що відповідач навіть з чисто фізичних причин не може використовувати послуги КПТМ «Криворіжтепломережа» та не користується ними.

Представник відповідача зазначає, що у цій частині встановлено індивідуальне опалення та обігрівання приміщення здійснюється автономно без послуг КПТМ «Криворіжтепломережа». Вказує, що у 2001 році попередніми власниками приміщення було отримано дозвіл та встановлено індивідуальну систему газопостачання та опалення. Згодом, попередніми власниками нежитлового приміщення, індивідуальне газове опалення було замінено на електричне, встановлено електричний котел та елементи електричного індивідуального опалення.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що оплата послуг за електропостачання у нежитловому приміщенні, згідно показників електролічильника здійснюється у повному обсязі за особовим рахунком НОМЕР_1 (скрін копії з кабінету платника додані до апеляційної скарги).

Представник відповідача просить взяти до уваги та врахувати при ухваленні рішенні той факт, що оскільки послуги з теплопостачання у приміщення №250 позивачем не надавались, тому заборгованість за їх надання є надуманою та необґрунтованою. Відповідно похідні вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені задоволенню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача Гриба О.В., представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» Демченко А.Г., просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року.

При цьому, представник позивача вказує на те, що твердження представника відповідача про те, що спірне приміщення є вбудовано-прибудованим та послуги з централізованого опалення не отримувались, та як встановлено індивідуальне опалення, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що після змін в законодавстві про надання житлово-комунальних послуг, в частині послуги з постачання теплової енергії відбулися суттєві зміни, а саме: сама послуга з постачання теплової енергії стала складатися з таких складових як: нарахування плати споживачам обсягу теплової енергії на потреби опалення приміщення (централізоване опалення (у разі наявності ЦО); нарахування плати споживачам (всім співвласникам багатоквартирного будинку) обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (так зване МЗК+ функціонування, яке діяло до 31.12.2021); нарахування плати споживачам (всім співвласникам багатоквартирного будинку) плати на загальнобудинкові потреби (далі ЗБП, з 01.01.2022 й по сьогодні); нарахування плати споживачам обсягу теплової енергії по втратам в транзитних мережах (у разі наявності); абонентської плати, тощо.

Вказує, що після фіксації приладом (вузлом) комерційного обліку багатоквартирного будинку (як цілісного майнового комплексу) кількості теплової енергії, яку було поставлено до нього (будинку), виконавець комунальної послуги здійснює її розподіл на всіх співвласників у відповідності до займаної ними площі у будинку на 1 кв. м.

Представник позивача зазначає, що нежитлове приміщення №250, що належить відповідачу вбудовано-прибудоване до багатоквартирного будинку. Відповідачу, враховуючи відокремлення (відключення) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) приміщення) було здійснено розподіл послуги в будинку та відповідні нарахування на: опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення (до 31.12.2021); забезпечення загально будинкових потреб на опалення (ЗБП з 01.01.2022); втрати від транзитів (в приміщенні відповідача наявні транзитні мережі); абонентське обслуговування (абонплату). Тобто, будь яких нарахувань, мова про які йдеться в апеляційній скарзі по централізованому опаленню відповідачу не здійснювалося, що прослідковується у таблиці розрахунку заборгованості у колонці «Опалення приміщення» - нарахування відсутні, що спростовує позицію скаржника про протиправне нарахування з боку позивача послуги з централізованого опалення, а навпаки свідчить про правомірність та законність здійснених нарахувань з боку позивача (як надавача (виконавця) комунальної послуги) для вбудовано-прибудованого приміщення до багатоквартирного будинку. Вказує, що в апеляційній скарзі не прослідковується доведення факту незаконності як нарахувань з боку позивача за послуги так і незаконність судового рішення. Наголошує на тому, що відключення спірного приміщення відповідача від мереж централізованого опалення будинку не звільняє від обов`язку сплати втрат теплової енергії на потреби всього будинку (як цілісного майнового комплексу) в який вбудовано чи вбудовано-прибудоване спірне приміщення відповідача.

У відповіді на відзив представника позивача ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Гриб О.В. вказує на те, що відповідачу не була відома інформація про існування індивідуального договору публічного договору приєднання та нею не укладалося з КПТМ «Криворіжтепломережа» жодного договору приєднання, тобто остання не висловлювала своєї волі щодо укладення такого договору та не вчиняла дії щодо його прийняття. Тому апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_1 не приймає нав`язаного їй договору, вважає його неукладеним. Представник відповідача вважає, що розрахунок ЗБП з 01.01.2022, який проведено позивачем не є правильним, не обґрунтований та не відповідає дійсності. Вказує, що суд першої інстанції всупереч закону не перевірив належність обставин справи та не здійснив перевірки доказів, що наявні у матеріалах справи, а прийняв рішення на підставі припущень та навіювань КПТМ «Криворіжтепломережа».

У запереченнях на апеляційну скаргу представника відповідача, представник позивача Демченко А.Г. вказує на те, що відповідач отримувала рахунки фактури (докази додавалися до позовної заяви додаток 8) та будь яких заперечень надавачу послуг з приводу нарахувань не висловлювала. Зазначає, що і відповідач і представник не були позбавлені можливості ознайомитись з матеріалами справи та відповідним розрахунком заборгованості в ній в районному суді, в суді апеляційної інстанції, після чого представник відповідача зміг би викласти свою позицію щодо розрахунку заборгованості, проте, як під час перегляду заочного рішення судом першої інстанції так і під час подання апеляційної скарги, представник відповідача цього не зробив, своїм правом не скористався, але в апеляційній скарзі заявляє про необґрунтованість розрахунків заборгованості, до того ж своїх контрозрахунків, які на його думку повинні були б вірними не надає. Також звертає увагу на те, що абонплата у різні періоди змінювалась та становила: 22,05; 17,87; 17,70 грн, що відображено у розрахунку, тому загальна сума заборгованості за абонплату за спірний період складає 495,85 грн.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача Гриба О.В., який, підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив їх задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити КПТМ «Криворіжтепломережа» у задоволенні позову до ОСОБА_1 , представника позивача Демченка А.Г., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача з викладених у відзиві та запереченнях на апеляційну скаргу підстав, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, заперечень на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» надає послуги з постачання теплової енергії.

Відповідач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються КПТМ "Криворіжтепломережа".

Рішенням Криворізької міської ради №530 від 22 жовтня 2021 року Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа» встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку АДРЕСА_3 , що також підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія.

Позивач відповідно до тарифів на теплову енергію, постачав теплову енергію до приміщення відповідача, однак остання оплату за надані послуги здійснювала не належним чином.

Позивачем відповідачеві щомісячно направлялись рахунки-фактури.

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу за адресою відповідача складає: за період з 05 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 155 180,10 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 495,85 грн.

Відповідно до розрахунку позивачем нараховано за період з липня 2023 року по січень 2024 року інфляційні втрати в розмірі 555,83 грн, 3% річних за період з 01 липня 2023 року по 13 лютого 2024 року у розмірі 511,69 грн, пеню за період з 01 серпня 2023 року по 13 лютого 2024 року у розмірі 621,60 грн.

Правильність нарахування підтверджується відповідним розрахунком, який відповідачем не спростовано.

Відповідачці направлено претензію №12332/14868 щодо необхідності сплати заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 138 129,03 грн, яка залишена відповідачкою без відповідного реагування.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, виходив з встановлених обставин справи, а саме з того, що відповідач не виконує належним чином покладені на неї законом обов`язки з утримання нежитлового приміщення, оплату за надані житлово-комунальні послуги здійснює не в повному обсязі, тому право позивача є порушеним і підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на його користь загальної суми заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в апеляційній скарзі та не може погодитись з доводами представника відповідача Гриба О.В., викладеними в апеляційній скарзі, з огладу на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина першастатті 16 ЦК України).

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

З часу набрання чинності цим Законом, споживачам встановлено плату за абонентське обслуговування, згідно з п.11 ч.1 ст.1 якого - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2189-VIII).

Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з п.11 Індивідуального договору - обсяг спожитої у будинку Послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунків відповідно до Методики розподілу між Споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315.

П.16 Індивідуального договору передбачено, що на час відсутності вузла комерційного обліку у зв`язку з його ремонтом, проведенням повірки засобу вимірювальної техніки, який є складовою частиною вузла обліку, ведення комерційного обліку здійснюється відповідно до Методики розподілу.

В п.30 Індивідуального договору зазначено, що Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. №1022, та Методики розподілу №315, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання, плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/.

В п.31 Індивідуального договору зазначено - вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному веб-сайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/.

В п. 34 Індивідуального договору зазначено Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту Послугу.

Наказом позивача №712 від 03 листопада 2021 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі 22,05 грн. В подальшому наказами по підприємству від 30 листопада 2021 року №791, від 30 червня 2022 року №394, від 29 листопада 2022 року №773 у зв`язку із зміною законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць вносились зміни до вищевказаного Наказу №712 та відповідно змінювався розмір плати за абонентське обслуговування, який встановлений: з 01 грудня 2021 року у розмірі 22,05 грн, 01 липня 2022 року у розмірі 17,87 грн, 01 грудня 2022 року у розмірі 17,70 грн.

Згідно з пункту 5 частини 1 статті 1 ЗУ «Прожитлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності з пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21липня 2005 року №630, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, споживачі, які відмовилися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства/Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення (далі - Методика), якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Згідно з п.2.1.4 зазначеної Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Згідно п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (п.1 роз.1 Методики).

Згідно з пунктом 3 Методики, розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період.

Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

За змістом абзацу 3 частини першої статті 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і ЗУ«Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення ст.322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Згідно з частиною другою ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Матеріалами справи підтверджено, відповідач ОСОБА_1 з 01 березня 2012 року є власницею нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 794,9 м.кв, яке є вбудовано-прибудованим приміщенням в 1-й поверх 9-ти поверхового житлового будинку під магазин непродовольчих товарів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» надає послуги з постачання теплової енергії.

Рішенням Криворізької міської ради №530 від 22 жовтня 2021 року Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа» встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Судом встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку АДРЕСА_3 , що також підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія.

Позивач не заперечує факту відключення нежитлового приміщення належного відповідачу від мереж централізованого опалення будинку.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року в справі №703/58/16-ц та від 03 жовтня 2019 року в справі №539/2966/15-ц виснував, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі №703/4963/15-ц висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів. Відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.

Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 дійшов висновку, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку.

При цьому, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18.

Таким чином, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Таким чином, встановивши, що відключення належного відповідачу нежитлового приміщення вбудовано-прибудованого, від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування та внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, як співвласника нежитлового приміщення, розташованого у вказаному багатоквартирному будинку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог.

З розрахунку заборгованості встановлено, що абоненту ОСОБА_1 нараховано заборгованість по ЗБП загальнобудинкові потреби витрати на забезпечення спільних потреб будівлі/будинку комунальними послугами, виходячи з обсягу спожитої на об`єкті (належному відповідачу нежитлового приміщення) теплової енергії (колонка №7 розрахунку) помноженому на тариф (колонка №13 розрахунку), що разом складає за період з 05 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року 155 180,10 грн., а також заборгованість за абонентське обслуговування в загальному розмірі 495,85 грн., при цьому, розмір абонплати у різні періоди часу змінювався в залежності від законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, що підтверджено відповідними наказами по підприємству від 30 листопада 2021 року №791, від 30 червня 2022 року №394, від 29 листопада 2022 року №773. Зокрема, розмір плати за абонентське обслуговування, який встановлений: з 01 грудня 2021 року становив 22,05 грн, з 01 липня 2022 року - 17,87 грн, з 01 грудня 2022 року - 17,70 грн.

Стороною відповідача розрахунок заборгованості позивача не спростовано, свого контррозрахунку суду не надано.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, у відповідача відсутній укладений з відповідачем договір на обслуговування внутрішньобудинкових систем, а тому КПТМ «Криворіжтепломережа», як виконавець комунальної послуги, не має право здійснювати на відповідача розподіл загальнобудинкового обсягу послуг, з огляду на те, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії, а також зобов`язаний відшкодувавти витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування вузлів комерційного обліку (їх складових частин), як власник нежитлового приміщення, обладнаного індивідуальною системою опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування.

Доводи апеляційної скарги про те, що покладення на відповідача обов`язку оплачувати послуги, якими вона не користується, які їй фактично не надаються та про надання яких не укладено відповідного договору, не відповідає принципам законності, справедливості та верховенства права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагаєдетальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Гриб Олег Васильовичзалишити без задоволення.

Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 червня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко