Справа №932/1257/25
Провадження №2/932/560/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді: Леміщенко О.О., за участі секретаря судового засідання Согнушенко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування арешту та припинення обтяження,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування арешту та припинення обтяження.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 серпня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу на квартиру АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Якубою О.А. та зареєстровано в реєстрі №7958. Втім, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 березня 2024 року номер інформаційної довідки №369397072, він дізнався, що за невідомих обставин, 27 липня 2006 року за №3520884 на зазначене майно на підставі постанови про залучення до справи речових доказів, б/н, 28 лютого 2000 року слідчого по особливо важливим справам СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області накладений арешт, який на теперішній час існує. Зауважує, що йому не було відомо, що відносно його права власності порушувались будь-які кримінальні провадження, на момент придбання вищезазначеної квартири жодних обтяжень та заборон на неї не було. Більш того, він жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності. Вважає, що слідчим по особливо важливим справам СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області неправомірно та протиправно щодо його власності було накладено арешт, який підлягає скасуванню. З метою захисту порушених майнових прав, та усунень в подальшому перешкод у розпорядженні власністю, ОСОБА_3 (яка діє на підставі довіреності) листом від 08 квітня 2024 року звернулась до ГУНП в Дніпропетровській області та листом від 13 вересня 2024 року до Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Дніпропетровській області (як до засновника СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області) з проханням вжити заходи щодо скасування арешту спірного майна, а також повідомити про стан кримінальної справи в межах якої накладено арешт на його квартиру. Однак, замість вчинення дій передбачених чинним законодавством України, листами від 02 травня 2024 року за № 2/М-959 та 07 жовтня 2024 року за №2/М-2588 СУ ГУНП в Дніпропетровській області запропоновано звернутись до суду. Таким чином, вважає, що належними відповідачами у справі є уповноважений орган на ліквідацію Головне управління МВС в Дніпропетровській області та Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, як правонаступник згідно постанови КМУ № 730 від 16 вересня 2015 року, які своєю протиправністю та бездіяльністю порушують його майнові права, оскільки на протязі майже 20 років досі не вжили. Просить суд скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови слідчого по особливо важливим справам СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 28 лютого 2000 року зареєстрований Сьомою Дніпровська державна нотаріальна контора 27 липня 2006 року за № 3520884. Припинити обтяження: на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований Сьомою Дніпровська державна нотаріальна контора 27 липня 2006 року за № 3520884.

Представник відповідача Грановський М., який діє в інтересах відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подав відзив на позовну заяву. Свою позицію у цій справі обґрунтував тим, що ГУНП в Дніпропетровській області є орган Національної поліції на момент виникнення спірних правовідносин не існував як юридична особа публічного права. Так, 07.11.2015 міліція, як державний орган виконавчої влади повністю ліквідовано, та на підставі п.5 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» від 07.08.2015 № 5 80-VІІІ без переходу прав та обов`язків іншим державним органам (юридичним особам). Просимо звернути увагу суду на те, що Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, як юридична особа публічного права було утворено лише 07.11.2015, на виконання Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015, та постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730, якою були утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, в тому числі, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб- підприємців юридична особа - ГУНП в Дніпропетровській області утворене шляхом заснування юридичної особи 07.11.2015, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення - територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730 та згідно Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ. При цьому, на підставі Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730 ліквідуються як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, в т.ч. Головне управління МВС України в Дніпропетровській області, з 05.11.2015 перебуває в стані припинення, та повноваження щодо здійснення ліквідаційних заходів юридичної особи покладено на Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Троїцька, 20-а, м. Дніпро, 49101). Відтак, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, є неналежною стороною по даній справі, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин не існувало як юридична особа публічного права, працівниками Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не здійснювалось накладання арешту (обтяження) на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно абзацу 6 ст. 176 КПК України (в редакції закону 1960 року) визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Просимо суд врахувати, що під час здійснення досудового розслідування слідчий є самостійним у своїй діяльності, втручання в яку, крім керівника органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду є незаконним. Слід зауважити, що цивільний позов ОСОБА_1 не містить посилань на номер кримінальної справи, що унеможливлює встановлення факту накладання обтяження у виді арешту як ГУМВС в Дніпропетровській області так і ГУНП в Дніпропетровській області. Вважаємо, що оскільки ОСОБА_1 , не надав суду доказів щодо здійснення будь яких процесуальних дій у відношенні нього або майна що перебуває в його власності, а тому вважаємо що позовні вимоги, щодо скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 є необґрунтованими та безпідставними. Також просимо суд звернути увагу, що відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Враховуючи, що ОСОБА_1 не надано доказів здійснення будь - яких протиправних дій збоку ГУНП в Дніпропетровській області, вважаємо позовні вимоги, щодо солідарної відповідальності на відшкодування судових витрат є безпідставними та необґрунтованими.

Представник відповідача Грановський М., який діє в інтересах відповідача Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області подав відзив на позовну заяву, мотивувавши тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.05.2015 за №730 ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, в тому числі Головне управління МВС України в Дніпропетровській області та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області. Згідно інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за 30859241- Головне управління МВС України в Дніпропетровській області перебуває в стані припинення. При цьому, на підставі Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 №730 ліквідуються як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, в тому числі, Головне управління МВС України в Дніпропетровській області, з 05.11.2015 року перебуває в стані припинення, та повноваження щодо здійснення ліквідаційних заходів юридичної особи покладено на Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Дніпропетровській області (адреса: м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-А). Відтак, враховуючи, що ГУМВС перебуває в стані припинення та в своєму складі немає органів досудового розслідування, тобто позбавлена процесуальної можливості для скасування у встановленому КПК (в редакції 1960 року) порядку арешту на нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, позов ОСОБА_1 не містить посилань на номер кримінальної справи, що унеможливлює встановлення факту накладення обтяження у виді арешту як ГУМВС в Дніпропетровській області так і ГУНП в Дніпропетровській області. Вважають, що оскільки ОСОБА_1 не надав суду доказів, щодо здійснення будь - яких процесуальних дій у відношенні цього або майна що перебуває в його власності, а тому, вважають, що позовні вимоги, щодо скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, враховуючи, те що ОСОБА_1 не надано доказів здійснення будь -яких протиправних дій збоку ГУМВС в Дніпропетровській області вважають, що позовні вимоги щодо солідарної відповідальності на відшкодування судових витрат є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначеного підготовче судове засідання на 11 березня 2025 року о 11 год. 00 хв.

Підготовче судове засідання 11 березня 2025 року о 11 год. 00 хв. відкладено до 01 квітня 2025 року о 09 год. 30 хв. у зв`язку із зайнятістю залів судового засідання.

Справа в підготовчому судовому засіданні 01 квітня 2025 року о 09 год. 30 хв. не розглядалася у зв`язку з перебуванням судді Леміщенко О.О. у відпустці.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та витребувано з Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори та з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області (4900, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 14, е-mail: ) належним чином завірену копію нотаріальної справи до складу якої входять: документи на підставі яких, було внесено до реєстру, обтяження за № 3520884 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Підготовче судове засідання відкладено до 09 год. 00 хв. 30 квітня 2025 року. Підготовче судове засідання 30 квітня 2025 року о 09 год. 00 хв. відкладено у зв`язку з витребування документів до 16 травня 2025 року о 09 год. 30 хв.

29 квітня 2025 року на електронну пошту суду надійшли витребувані судом документи.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, з 30 квітня 2025 року змінено найменування Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на Шевченківський районний суд міста Дніпра.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 16 травня 2025 року витребувано з Дніпровського апеляційного суду належним чином завірену копію вироку Дніпропетровського обласного суду від 22 грудня 2000 року. Підготовче судове засідання відкладено до 13 год. 00 хв. 27 травня 2025 року.

20 травня 2025 року до канцелярії суду надійшла завірена копія вироку Дніпропетровського обласного суду від 22 грудня 2000 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, втім, 02 червня 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без його участі у зв`язку із захворюванням, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Грановський М.О. не з`явився, втім, 04 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача ГУНП в Дніпропетровській області.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора не з`явився, втім, раніше до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі у зв`язку з великою завантаженістю.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 07 серпня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 45,3 кв.м, який посвідчено приватним нотаріусом Якубою О.А. та зареєстровано в реєстрі №7958.

Відповідно до з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 березня 2024 року за №369397072 встановлено, що 27 липня 2006 року за №3520884 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , накладено обтяження «арешт нерухомого майна» на підставі постанови про залучення до справи речових доказів, б/н, 28 лютого 2000 року слідчого по особливо важливим справам СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області.

Згідно з постановою про долучення до справи речових доказів від 28 лютого 2000 року встановлено, що в межах кримінальної справи за №160057 інвентарні справи на об`єкти нерухомості, договори купівлі - продажи об`єктів нерухомості, довіреності та інші документи на об`єкти нерухомості, серед яких і квартира за адресою: АДРЕСА_3 , долучені до матеріалів справи в якості речових доказів. Копію постанови направлено завідувачу Дніпропетровським обласним архівом, а також до держ. нот. контори за місцем розташування обєктів нерухомості для накладення заборони відчуження до розгляду кримінальної справи.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Так, позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які несу перечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 6,7 цієї статті Держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на квартиру позивача постановою слідчого, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення завдань кримінального судочинства. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214КПК України1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України 2012 року, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України ( в ред. 2012 року) завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України (в ред. 2012 року) суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

У постанові від 30.06.2020 по справі № 727/2878/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі -КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року(постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання у вигляді арешту майна фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відтак, суд вважає доведеним, що наявність вищевказаного обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивача реалізувати свої правомочності власника, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 26 цього Закону передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 р. № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За приписами п.1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Відтак немає жодних підстав для висновку про те, що суд цивільної юрисдикції у справі за цим позовом не є судом, установленим законом.

Суд не бере до уваги посилання відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відзиві на те, що ГУНП в Дніпропетровській області на момент виникнення спірних правовідносин не існував як юридична особа публічного права, тому не є відповідачем в даних правовідносин. До відзиву не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про законність та обґрунтованість арешту на квартиру, що належить позивачу. Крім того, позивач в досудовому порядку вже звертався із запитом до Слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області щодо отримання інформації з приводу накладеного арешту на квартиру, на що була надана відповідь від 02.05.2024 року за №2/М-959, відповідно до якої згідно даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» інформація про кримінальну справу, досудове слідство якої проводилося СО «ОП» УМВС України в Дніпропетровській області старшим слідчим по особливо важливим справа ОСОБА_4 у 2000 році відсутня. На це суд зазначає, що дана відповідь є неповною, оскільки не було проведено повної та всебічної перевірки щодо підстав накладення арешту на квартиру. Всі заперечення у відзиві ґрунтуються на тому, що ГУНП в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем в даній цивільній справі. Аналогічний відзив був наданий відповідачем Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Крім того, на вищезазначені аргументи представника відповідача ГУНП в Дніпропетровській області, суд зазначає наступне:

Арешт на спірну квартиру був накладений на підставі постанови слідчого по особливо важливим справам СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 28.02.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про створення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У Законі України «Про Національну поліцію» чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції, а відтак, в даному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

З метою встановлення факту публічного правонаступництва, у даному випадку, визначальним є наявність переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) первісного суб`єкта - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та його структурних підрозділів після його припинення до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

У постанові від 30 вересня 2020 року в справі №826/6895/17 Верховним Судом вказано, що аналогічність завдань міліції та поліції встановлена ст.3 Закону України «Про міліцію» та ст.2 Закону України «Про Національну поліцію». Ліквідація управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України свідчить про фактичну ліквідацію державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується.

Отже, ліквідація Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області та його структурних підрозділів з одночасним створенням іншого органу ГУНП, який частково виконує повноваження (завдання) органу, що ліквідується, надає суду можливість дійти висновку про те, що Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області, з огляду на правовий статус і обсяг повноважень, є фактичним правонаступником ліквідованого Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, а отже залучення його відповідачем до розгляду справи щодо відновлення порушених прав ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУНП в Дніпропетровській області зареєстроване як юридична особа 07.11.2015 року. УМВС України в Дніпропетровській області з 05.11.2015 року перебуває у стані припинення юридичної особи, від його імені діє ліквідаційна комісія. Таким чином, на даний час ГУ МВС України в Дніпропетровській області перебуває в процесі ліквідації, у зв`язку із чим від його імені діє Ліквідаційна комісія Головного управління МВС в Дніпропетровській області.

З дослідженої судом копії вироку Дніпропетровського обласного суду по справі №1-78/2000 р від 22.12.2000 року, не вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була об`єктом протиправної діяльності; крім того, позивач ОСОБА_1 не має будь-якого процесуального статусу у наведеній вище кримінальній справі, таким чином, відновлення порушеного права позивача ОСОБА_1 можливе лише шляхом звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що арешт майна обмежує законні права позивача на реалізацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , неможливість скасування даного обтяження в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом, захистити своє порушене право власності не може, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування арешту та припинення обтяження, - задовольнити.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови слідчого по особливо важливим справам СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 28.02.2020 року, зареєстрований Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою 27.07.2006 року за № 3520884.

Обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , припинити, вилучивши запис про заборону з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належний на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який вчинений на підставі постанови слідчого по особливо важливим справам СО «ОП» СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 28.02.2020 року, зареєстрований Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою 27.07.2006 року, реєстраційний номер обтяження №3520884.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (юридична адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-А, ).

Відповідач: Ліквідаційна комісія Головного управління МВС в Дніпропетровській області (юридична адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-А, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора (юридична адреса: 49006, м. Дніпро, вул. С. Бандери, буд. 43-А).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 04 червня 2025 року.

Суддя О.О. Леміщенко