Провадження №2/522/3557/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Гайди А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Єршової Л.С. знаходиться цивільна справа за позовом адвоката Лебедіна Ю.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про повернення безпідставно набутого майна, у якому він просить припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб TOYOTA COROLLA, червоного кольору, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) - НОМЕР_3 , з номерним знаком НОМЕР_4 ; витребувати від ОСОБА_2 безпідставно набутий транспортний засіб TOYOTA COROLLA, червоного кольору, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) - НОМЕР_3 , зобов`язавши сервісний центр МВС в Одеській області 5141 в порядку виконання рішення суду скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на транспортний засіб TOYOTA COROLLA червоного кольору, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) - НОМЕР_3 , з номерним знаком НОМЕР_4 ; з номерним знаком НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , та внести запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на транспортний засіб TOYOTA COROLLA червоного кольору, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) - НОМЕР_3 , з номерним знаком НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1875,90 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 07.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_2 ) був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2017/655647.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору позивач зобов`язувався передати у власність відповідачу транспортний засіб TOYOTA COROLLA, червоного кольору, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) - НОМЕР_3 , з номерним знаком НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 з 17.06.2016 року.

Згідно з п.3.1 вказаного договору відповідач зобов`язувався передати позивачу грошові кошти у загальному розмірі 50000,00 грн. за купівлю зазначеного транспортного засобу.

На виконання договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 спірний транспортний засіб, однак відповідач не сплатила позивачу передбачену договором грошову суму, тобто не виконала істотну умову договору.

Таким чином, договір купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2017/655647 від 07.10.2017 року, на думку позивача, слід вважати неукладеним, що вказує на безпідставність набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно, а отже вказаний автомобіль підлягає поверненню позивачу в порядку ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи, що реєстрація автомобіля на ім`я відповідачки ОСОБА_2 відбулася на підставі неукладеного договору, спірне майно набуте нею безпідставно, а отже, безпідставною є реєстрація транспортного засобу за ОСОБА_2 .

Таким чином, наявне порушення права позивача, яке підлягає захисту шляхом скасування реєстрації спірного транспортного засобу за відповідачкою та відновлення його реєстрації за позивачем.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2019 року справа надійшла у провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 23.08.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

15.10.2019 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на відсутність безпідставності набуття нею права власності на автомобіль TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_4 , оскільки вище вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2017/655647 від 07.10.2017 року був оформлений та підписаний між нею та позивачем у сервісному центрі РСЦ МВС в Одеській області в присутності адміністратора ОСОБА_4 , на підставі чого відбулася перереєстрація спірного автомобіля за відповідачем, що підтверджує факт його передачі відповідачу, яка відповідно до п.2.1 згаданого вище договору купівлі-продажу могла бути проведена тільки після повної оплати вартості майна. Крім того, відповідач у своїх поясненнях наголосила на тому, що набуття нею права власності на автомобіль за рахунок позивача в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним, що виключає застосування до вказаних правовідносин положення ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідь на відзив позивачем до суду не надано.

Ухвалою суду від 04.12.2020 року вище вказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.07.2021 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року було скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.09.2021 року справа передана у провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С.

Ухвалою суду від 14.12.2022 року, постановленою на місці, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 22.08.2023 року вище вказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна було вдруге залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.02.2024 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2023 року було скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.03.2024 року справа передана у провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача адвоката Лебедіна Ю.А. на адресу суду надійшла заява, в якій останній просить проводити судові засідання за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, сповіщалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач ОСОБА_2 вважається належно повідомленою про час розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», №16652/04).

А відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до неї, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів (доказів) та ухвалити рішення за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наведених нижче підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Засіб захисту, що визначається ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має бути «ефективним» як у законі, так й на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (&75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєва проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Суд встановив, що 07.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_2 ) був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2017/655647 (а.с.7).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору позивач зобов`язувався передати у власність відповідачу транспортний засіб TOYOTA COROLLA, червоного кольору, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) - НОМЕР_3 , з номерним знаком НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 з 17.06.2016 року (а.с.7).

Згідно з п.3.1 вказаного договору відповідач зобов`язувався передати позивачу грошові кошти у загальному розмірі 50000,00 грн. за купівлю зазначеного транспортного засобу (а.с.7).

На виконання договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 спірний транспортний засіб, однак, як зазначено позивачем, відповідач не сплатила йому передбачену договором грошову суму, тобто не виконала істотну умову договору.

На підставі викладеного, на думку позивача, договір купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2017/655647 від 07.10.2017 року слід вважати неукладеним, що вказує на безпідставність набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно, а отже вказаний автомобіль необхідно повернути позивачу в порядку ст. 1212 ЦК України, припинивши право власності ОСОБА_2 та витребувати від ОСОБА_2 безпідставно набутий автомобіль шляхом скасування запису про реєстрацію її права власності та зобов`язання сервісного центру МВС в Одеській області 5141 внести запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначений транспортний засіб.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з цим i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

При цьому, загальне правило ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 607/3864/17 (провадження № 61-30080св18).

З огляду на викладене вище, на переконання суду, правовідносини, що склалися між сторонами по справі врегульовані на рівні правочину, що виключає застосування положень статті 1212 ЦК України, оскільки між сторонами було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2017/655647 від 07.10.2017 року, відповідно до п.2.1 якого передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.

Натомість в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

При цьому, у суду відсутня інформація щодо визнання вище вказаного договору купівлі-продажу недійсним, його зміни або припинення.

Наведене дає можливість визначитись, що договірний характер правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 Цивільного кодексу України, а отже і можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя Л.С. Єршова