Провадження №2/748/653/25
Єдиний унікальний № 748/1057/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"03" червня 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді Хоменко Л.В.

секретаря Базарної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь суму позики у розмірі 60 000 грн. та судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. Вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2022 році ОСОБА_2 у неї взяла в борг кошти у розмірі 60 000,00 гривень, написавши 15 грудня 2022 року про це боргову розписку та зобов`язалась повернути кошти до 20 квітня 2023 року. До теперішнього часу відповідач борг не повернула, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить повернуте поштове повідомлення про отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 грудня 2022 року між сторонами укладено договір позики у формі розписки, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала від позивача кошти в сумі 60 000 грн., які зобов`язалась повернути до 20 квітня 2023 року (а.с. 7).

На день звернення до суду відповідач гроші не повернула.

Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у том; числі й у судовому порядку.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно частини другої зазначеної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт отримання відповідачем грошей від позивача підтверджено власноручно написаною розпискою, на яких ОСОБА_2 поставила свій підпис.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року в справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року в справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року в справі № 604/1038/16.

Позичальник, як визначено ч.1 ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання, (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6- 24ц 12).

За умовами договору позивач мала отримати кошти, надані ОСОБА_2 до 20 квітня 2023 року, проте до цього часу борг їй не повернуто, а отже зобов`язання боржником виконується неналежно.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Позичальник, як визначено статтею 1051 ЦК України має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником.

Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Статтею 233 ЦК України передбачена можливість визнання правочину, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, недійсним. Такі правочини відносено до оспорюваних правочинів (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Сторона відповідача не вжила заходів до оспорювання зазначеного правочину шляхом подання до суду відповідного позову (або зустрічної позовної заяви), а тому договір позики є дійсним.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути кошти у розмірі 60 000 грн. 00 коп. за договором позики.

Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України в сумі 1 211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошові кошти за договором позики у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Письмову заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Чернігівського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому рішення не було вручено в день його проголошення, має право протягом двадцяти днів з дня вручення заочного рішення подати заяву на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Хоменко Л.В.