провадження № 22-ц/824/8729/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року директор КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі - КП «Броваритепловодоенергія», підприємство) - ОСОБА_4 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив суд:

стягнути з відповідачів на користь підприємства заборгованість: за послуги з постачання теплової енергії (о/р № НОМЕР_1 ) з жовтня 2021 року по березень 2022 року в сумі 9 175,08 грн, а саме з: ОСОБА_1 - 4 584,54 грн (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 2 293,77 грн (1/4 суми боргу), ОСОБА_5 - 2 293,77 грн (1/4 суми боргу); за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем (о/р № НОМЕР_1 ) з жовтня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 258,20 грн., а саме з: ОСОБА_1 - 129,10 грн (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 64,55 грн (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 64,55 грн (1/4 суми боргу).

стягнути з відповідачів на користь підприємства судові витрати у розмірі 3 028,00 грн, а саме з: ОСОБА_1 - 1 514,00 грн (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 757,00 грн (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 757,00 грн (1/4 суми боргу).

В обґрунтування позовних вимог посилалось, що є надавачем послуг постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 належить 2/4 частки у праві власності, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/4 частці.

Будучи споживачами зазначених послуг, відповідачки не в повному обсязі здійснювали оплату отриманих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість: за послуги з постачання теплової енергії (о/р № НОМЕР_1 ) з жовтня 2021 року по березень 2022 року в сумі 9 175,08 грн; за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем (о/р № НОМЕР_1 ) з жовтня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 258,20 грн.

У добровільному порядку, відповідачі заборгованість за комунальні послуги не сплачують, а тому підприємство змушене звернутися до суду за захистом його прав та інтересів.

Відповідачем ОСОБА_1 07 січня 2025 року подано відзив на позовну заяву. У зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , КП «Броваритепловодоенергія»), суд не прийняв до розгляду відзив на позовну заяву.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованість:

за послуги з постачання теплової енергії (о/р № НОМЕР_1 ) з жовтня 2021 року по березень 2022 року в сумі 9 175,08 грн., а саме з: ОСОБА_1 - 4 584,54 грн. (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 2 293,77 грн. (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 2 293,77 грн. (1/4 суми боргу);

за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем (о/р № НОМЕР_1 ) з жовтня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 258,20 грн., а саме з: ОСОБА_1 - 129,10 грн. (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 . - 64,55 грн. (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 64,55 грн. (1/4 суми боргу).

Стягнуто на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» понесені судові витрати у розмірі 3 028 грн., а саме з: ОСОБА_1 - 1 514,00 грн. (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 . - 757,00 грн. (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 757,00 грн. (1/4 суми боргу).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 04 березня 2025 року засобами поштового зв`язку подали до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги зазначили, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа №361/7256/24, у якій з відповідачок на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» за послуги з постачання теплової енергії о/р НОМЕР_1 з 01 березня 2022 року по 01 липня 2024 року стягнуто 13 279,00 грн. В позовній заяві зазначалося, що в таблиці нарахувань заборгованість в період з 01 жовтня 2021 року по 01 червня 2024 року становить 31 635,97 грн, та заборгованість за абонплату 836,97 грн, також наявний перерахунок в сумі 368,76 грн, також у розрахунку заборгованості зазначається, що відповідачі сплатили 01 червня 2023 року заборгованість в сумі 5 540,00 грн та 01 червня 2024 року 4 479,00 грн, але згідно позовної заяви зазначено, що оплата, яка була внесена відповідачами по попереднім рішенням суду, зараховується за минулі місяці, а саме з 01 жовтня 2021 року по 01 березня 2022 року.

В той же час, у цій справі судом знову стягнуто за послуги з постачання теплової енергії по о/р НОМЕР_1 з жовтня 2021 року по березень 2022 року в сумі 9 175,08 грн з тих самих відповідачів на користь одного і того ж позивача.

Також стверджують, що позовна заява подана КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія», який є не належним позивачем, без жодних доказів вимог позивача. До заяви не надані документальне підтвердження повноважень директора ОСОБА_4 на вчинення усіх процесуальних дій від імені КП БМР Київської області «Броваритепловодоенергія», зокрема, права підпису, а також відсутні повноваження представника.

Зазначили, що розрахунок боргу позивача не може вважатися відповідним доказом, оскільки не підтверджений жодним бухгалтерським документом - актами.

Більш того, жодних договорів між КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» та відповідачками не укладено.

Вказують, що строк подачі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не пропущений, а розгляд справи без врахування думки відповідачів, є таким, що порушує процесуальні права відповідачів, як учасників процесу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

22 квітня 2025 року директор КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» - Голубовський Г.П. подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

04 березня 2025 року ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи в судовому засіданні. Вказала, що бажає надати суду свої усні пояснення для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Вирішуючи наведене клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, з урахуванням обставин справи та ціни позову (9 433,28 грн), не вбачає підстав, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, а тому клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що КП «Броваритепловодоенергія» є надавачем послуг постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідно до рішень Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року №8 та від 24 листопада 2020 року №877, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем відповідно до рішень Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 01 березня 2013 року №94 та від 23 січня 2018 року №56.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 липня 2024 року №385571762 квартира за адресою: АДРЕСА_1 - на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_1 - 2/4 частки власності, ОСОБА_2 , - 1/4 частка власності, ОСОБА_3 - 1/4 частка власності.

Відповідачі не укладали з позивачем договорів про надання послуг про надання житлово-комунальних послуг.

У встановленому законом порядку, відповідачі не відмовлялись від надання послуг позивачем, тому останній проводить щомісячне нарахування за надані послуги відповідно до затверджених тарифів.

КП «Броваритепловодоенергія» надані розрахунки суми боргу за послуги за адресою: АДРЕСА_1 (о/р № НОМЕР_1 ), відповідно до яких заборгованість за вищевказаною адресою у період з жовтня 2021 року по березень 2022 року становить 9 175,08 грн.

Також, із розрахунку суми боргу за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем (о/р № НОМЕР_1 ) встановлено наявність заборгованості у період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 258,20 грн.

З долучених до матеріалів справи копій виконавчих листів встановлено, що з відповідачів заборгованість за несвоєчасну сплату комунальних послуг стягувалася неодноразово.

Рішенням Броваського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2023 року у справі №361/9406/21 стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2021 року в сумі 24 142,72 грн., а саме з: ОСОБА_1 - 12 071,36 грн. (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 6 035,68 грн. (1/4 суми боргу), ОСОБА_5 - 6 035,68 грн. (1/4 суми боргу); заборгованість за отримані послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2021 року в сумі 2 300,24 грн., а саме з: ОСОБА_1 - 1 150,12 грн. (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 575,06 грн. (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 575,06 грн. (1/4 суми боргу).

Рішенням Броваського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2024 року у справі №361/7131/18 стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в сумі 4 479,90 грн; заборгованість за отримані послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в сумі 180,61 грн.

Суд першої інстанції встановив доведеним, що відповідачі свої обов`язки по оплаті за споживання послуг з постачання теплової енергії та обслуговування внутрішньобудинкових систем не виконували, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Оскільки співвласницями квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 (1/4 частка), ОСОБА_1 (2/4 частки) та ОСОБА_7 (1/2 частки) обов`язок зі сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, які виникли за цією адресою, на підставі ст. 322 ЦК України покладено на них.

Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630.

Згідно зі ст. ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

З огляду на ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги відповідно до законодавства і умов укладених договорів, при цьому з огляду на п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З огляду на положення Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а уразі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

До того ж, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі №910/7968/19.

Отже, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від них виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не підтвердження розрахунку заборгованості бухгалтерськими документами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 81 ПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач на підтвердження своїх вимог надав розрахунок заборгованості, який містить деталізовану інформацію про нарахування, сплату та залишок боргу відповідачок.

Більш того відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 19 серпня 2019 року у справі №758/2025/18 та від 10 квітня 2023 року у справі №461/3302/22, розрахунок боргу є офіційним документом, який відображає фінансові взаємовідносини між позивачем (надавачем послуг) та відповідачем (споживачем) та є обґрунтованим доказом, що використовується в судовій практиці.

Суд першої інстанції перевірив надані позивачем розрахинки, та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, навівши в рішенні відповідні обґрунтування.

Також апеляційний суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення з відповідачок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, оскільки у справі №361/7256/24 така заборгованість стягнута за період з 01 березня 2022 року по 01 липня 2024 року, а у справі №361/11753/24 заявлено до стягнення заборгованість за період з 01 жовтня 2021 року до 01 березня 2022 року, тобто за інший період.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно не надання до суду, як доказів, актів про встановлення лічильників та їх повірку, даних показників лічильників, акти показників лічильників, оскільки не надання таких доказів до суду першої інстанції, не доводить, що позивач у спірний період не надавав послуги з централізованого теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

При цьому, відповідачі не довели, що до спірного будинку, а відповідно і до квартири відповідачів не поступала теплова енергія не було забезпечення водою, а також що не обслуговувались, внутрішньо-будинкові мережі через які такі послуги надавались.

Крім того, безпідставними є доводи апелянтів про відсутність у позивача цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 91 ЦК України, юридична особа має цивільну правоздатність (здатність мати права та обов`язки) та цивільну дієздатність (здатність набувати цивільних прав і виконувати обов`язки).

Позивач зареєстрований як юридична особа у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», що підтверджує його правовий статус.

Позивач є належною стороною у справі, КП «Броваритепловодоенергія» визначено виконавцем послуг у будинку, в якому знаходиться квартира відповідачок, що надає йому право звертатися до суду з позовом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність повноважень у представника позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Подана до суду першої інстанції позовна заява підписана директором Г. Голубовським. Також до позовної заяви у якості додатку долучено виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 05 січня 2025 року, відповідно до якої керівником КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» є Голубовський Г.П. Відповідно, позовну заяву подано і підписано повноважним представником.

Також не відповідають фактичним обставинам справи посилання апелянтів на допущення процесуальних порушень судом першої інстанції.

Зокрема, ухвалою від 24 січня 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, навівши мотиви відповідного рішення.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що підставою для неприйняття до розгляду відзиву відповідачки ОСОБА_1 є не пропуск процесуального строку, а недотримання процесуального порядку його подання - відсутні документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Наведені обґрунтування суду відповідають положенням ст. 178 ЦПК України та підтверджуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова