ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ________
Справа №947/3066/25
Пр. №2/521/3172/25
РІШЕННЯ
27 травня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Замниборщ А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,
Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 05 лютого 2025 року справу було передано на розгляд до Малиновського районного суду м.Одеси за підсудністю (а.с.59).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року справу передано на розгляд судді Сегеді О.М.
Справа отримана суддею 28 лютого 2025 року.
Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року справа прийнята до провадження та призначено судове засідання, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.66-67).
Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 08 листопада 2024 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про підтримання позовних вимог та просив суд розглянути справу за його відсутністю. Раніше надав відповідь на відзив (а.с.54,72,100-102).
Відповідач та його представник, діюча за ордером від 03 березня 2025 року та договору про надання правничої допомоги №69/03-25ф від 03 березня 2025 року надали заяву, в який просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу за їх відсутністю. Раніше надали відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив (а.с.76,77,78,84-89,146).
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
АТ «Кредобанк» є юридичною особою та діє на підставі Статтуту, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.48-50,51-52).
Встановлено, що 22 грудня 2021 року за заявою АТ «Кредобанк», приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було видано виконавчий напис №5376, яким було звернено стягнення на транспортрий засіб марки HYUNDAI ELANTRA 2018 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 (а.с.91).
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. знаходився на виконання виконавчий напис №5376, виданий 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М.
Встановлено, що 16 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. проведено електронний аукціон із продажу заставного майна (Протокол №593263 проведення електронного аукціону). Ціна продажу заставного транспортного засобу становила 385555,55 грн. (а.с.104).
23 серпня 2023 року для задоволення грошових вимог АТ «Кредобанк» приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. було перераховано кошти у сумі 329280,70 грн., що підтверджується меморіальним ордером №8134 від 22 серпнят 2023 року (а.с.105).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. від 25 серпня 2023 року було закінчено виконавче провадження ВП №68241718 у зв`язку з зверненням стягнення на рухоме майно, а саме транспортний засіб марки HYUNDAI ELANTRA 2018 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу марки HYUNDAI ELANTRA 2018 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 були задоволені вимоги АТ «Кредобанк» за період з 21 жовтня 2020 року по 04 грудня 2021 року, включно, що становить загальну суму 432826,35 грн. (а.с.90-91).
Отже, АТ «Кредобанк» задовольнило свої вимоги за рахунок предмету застави, а саме транспортного засобу марки HYUNDAI ELANTRA 2018 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 (а.с.139).
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.
Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.
Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання .
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Стаття 574 ЦК України визначено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом. Якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинен перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає в момент передання йому предмета застави. Якщо таке передання було здійснене до укладення договору застави, право застави виникає з моменту його укладення.
Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» № 2654-ХІІ (далі- Закон № 2654-ХІІ) заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Частині сьомою статті 20 Закону № 2654-ХІІ встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 23 Закону № 1255-IVвідповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об`єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.24 Закону № 1255-IVзвернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1255-IV визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до частини першої цієї статті обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як було встановлено судом, 22 грудня 2021 року за заявою АТ «Кредобанк», приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було видано виконавчий напис №5376, яким було звернено стягнення на транспортрий засіб марки HYUNDAI ELANTRA 2018 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 (а.с.91).
За положеннями ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 17 січня 2025 року, тобто після припинення кредитного договору від 21 серпня 2018 року та договору застави транспортного засобу від 21 серпня 2018 року, оскільки заставне майно 16 серпня 2023 року було продано на електронному аукціоні, тому підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором відсутні.
Крім того, як було встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. від 25 серпня 2023 року було закінчено виконавче провадження ВП №68241718 відповідно до п.9 ч.1 ст39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом, а саме зверненням стягнення на рухоме майно, а саме на транспортний засіб марки HYUNDAI ELANTRA 2018 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу марки HYUNDAI ELANTRA 2018 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 були задоволені вимоги АТ «Кредобанк» за період з 21 жовтня 2020 року по 04 грудня 2021 року, включно, що становить загальну суму 432826,35 грн. (а.с.90-91).
Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з необгрутованістю позовних вимог.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовій збір в розмірі 3028,00 грн., який не підлягає стягненню з відповідачів, оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено (а.с. 8).
Керуючись ст. ст. 15, 16, 554, 572, 574, 575, 590, 591, 593ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 268, 273, 280, 284, 354 ЦПК України,
вирішив:
Позовні вимогиАкціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 05 червня 2025 року.
Суддя: О.М. Сегеда