Справа № 496/4481/24
Провадження № 2/496/619/25
07 травня 2025 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Горяєва І.М.,
за участю секретаря Касьяненко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Одеське квартирно-експлуатаційне управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та витребування майна, -
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Одеського квартирно-експлуатаційного управління витрати зі сплати судового збору у сумі 9084,00 грн.
Ухвалою суду від 19.07.2024 року було відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 15.08.2024 року заяву представника заявника адвоката Цвілодуб Ю.О. про забезпечення позову по цивільній справі було задоволено.
Ухвалою суду від 30.01.2025 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Представники позивача до судового засідання не з`явився, проте надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення (том 2, а.с. 38, 41-42).
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, також в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подали до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленими належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України (том 1 а.с. 240-241, том 2 а.с. 6-7, 10, 22-23, 30, 33-34, 35-37), в судове засідання не з`явилися без поважних причин, а позивачі не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що відповідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.02.2021 у справі № 496/4167/15-ц позов Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України (на теперішній час - Одеська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (на теперішній час - Одеське квартирно-експлуатаційне управління) до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту, зобов`язання повернути земельну ділянку було задоволено в повному обсязі: визнано незаконним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 №27-УІ «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення селянського господарства» в частині, шо стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки, видачі державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки 0,071 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯЛ №487427 на право власності на земельну ділянку площею 0,071 га, вартістю 64 979,20 грн., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 №27-VI, зобов`язано ОСОБА_1 повернути Квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси за актом прийому-передачі земельну ділянку площею 0,071 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 23-34).
На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, вказаний договір дарування №108 від 19.03.2018, зареєстрований у реєстрі приватним нотаріусом Одеського нотаріального округа ОСОБА_4 , за яким ОСОБА_5 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_2 прийняв у дар зазначену земельну ділянку суперечить вимогам чинного на той час законодавства, через що підлягає визнанню недійсним.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд погоджується з доводами представника позивача про те, хоч сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, але умови такого договору не можуть суперечити інтересам держави та суспільства, порушувати принципи справедливості та розумності.
Згідно ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаної сі за рішенням суду стягується в дохід держави.
Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім ти^, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до переконання, що наявні підстави для визнання недійсним договору дарування №108 від 19.03.2018 земельної ділянки площею 0,0707 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого у реєстрі приватним нотаріусом Одеського нотаріального округа Соломічевим Геннадієм Володимировичем, оскільки його було укладено всупереч інтересам держави в особі Міністерства оборони України.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник відповідно до ст. 388 ЦК України має право витребувати це майно від збувача у -разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі, іншим шляхом.
На даний час, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,0707 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер 21084200:02:003:0898) перебуває у власності ОСОБА_2 .
Суд погоджується з позицією прокурора про те, що зобов`язання ОСОБА_2 повернути Міністерству оборони України спірне майно відповідає критерію законності: втручання держави у право його власності здійснюється на підставі норм ст.ст. 16, 216, 387 ЦК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості і передбачуваності, офіційний текст яких є публічним та загальнодоступним. Сумніви відповідача у правильності тлумачення та застосування цих норм не можуть свідчити про незаконність втручання у право власності.
Зайняття та використання відповідачем об`єкта нерухомості - земельної ділянки державної власності фактично позбавляє державу в особі Міністерства оборони України можливості користуватися та розпоряджатися цим об`єктом державної власності.
Витребування спірного майна переслідує легітимну мету контролю за його використанням відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірного майна - його належність до військового майна.
Окрім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та легальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи ч. 2 ст. 216 ЦК України ОСОБА_2 не позбавлений можливості заявити позов про відшкодування винною стороною завданих йому збитків та моральної шкоди.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Щодо скасування заходів забезпечення позову суд зазначає наступне.
Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Таким чином, законодавцем визначений чіткий порядок скасування заходів забезпечення позову.
Оскільки, як встановлено судом, арешт на земельну ділянку був накладений на підставі ухвали суду з метою забезпечення позову, порядок вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову визначений ст. 158 ЦПК України, таким чином правові підстави для скасування арешту при задоволенні позову відсутні.
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Одеське квартирно-експлуатаційне управління задовольнити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Горяєв

З урахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які на лікарняному, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку виготовлення повного тексту рішення суду, яке було виготовлено 03.06.2025 року.