справа № 619/9973/24
провадження № 2/619/340/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

секретаря судового засідання Булах С.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, в порядку поділу майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, в порядку поділу майна подружжя.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

Представник відповідача, ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що на момент підписання позовної заяви позивачка перебувала поза межами України, з урахуванням візуальних відмінностей підпису в позові та інших процесуальних документах від її підпису в паспорті, з огляду на відправку позовної заяви та інших документів з відділення поштового зв`язку міста Харкова з їх засвідченням нібито підписом позивача, вважає, що позовна заява була підписана не позивачкою ОСОБА_2 , а іншою особою. Вказує, що оскільки позовна заява подана до суду особою, яка не має повноважень на ведення справи від імені ОСОБА_2 , то позов підлягає залишенню без розгляду.

Позивач, ОСОБА_2 надала суду письмову заяву, відповідно до якої просила розгляд справи провести без її участі. Вказуючи, що всі заяви по суті справи складені та підписані нею (з урахуванням складності відправлення з Канада та перекладу, вартості відправленні і невпевненості, що листи будуть відправлені правильно, і складності у сплаті судового збору у Канаді) створений та підписаний позивачем позов був переданий нарочним до України і відправлений рекомендованим листом, згідно наданою позивачем довіреності для АТ «Укрпошта».

Вислухавши клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Так, позовна заява скерована до суду через поштове відділення АТ «Укрпошта» містить підпис позивачки, ОСОБА_2 . Матеріали справи не містять доказів того, що позовна заява підписана не позивачкою, а іншої особою.

Тобто як встановлено при зверненні до суду не порушено процедуру направлення позовної заяви, а тому підстави на які посилається представник відповідача в клопотанні про залишення позову без розгляду, відсутні.

Крім того, суд зазначає, що позивач постійно цікавиться станом провадження по своїй справі.

Також, суд звертає увагу, що у судовій практиці добросовісність, з одного боку, розглядається як фундаментальна засада цивільного судочинства (принцип), з іншого як стандарт певної поведінки, і, серед іншого, добросовісність розглядається через такий аспект, як належне здійснення цивільних процесуальних прав та обов`язків. Існує чотири складові цього принципу: заборона зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2, частини першої статті 44 ЦПК України); вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (частина перша статті 44 ЦПК України); процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium); заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Поряд з цим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також ЄСПЛ зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення ЄСПЛ у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №11-989заі18) згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України з підстав, порушених представником відповідача, у заяві про залишення позову без розгляду. Тому у задоволенні заяви представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 44, 257, 258-261 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 03.06.2025.

Суддя Л. В. Калиновська