Провадження № 2-о/638/217/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді Заварзи Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, у якій заявниця просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганськ Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що вона є донькою ОСОБА_2 , яка проживала та померла на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 її матір померла, факт смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть від 18.02.2022 року. Стверджує, що встановлення факту смерті необхідно їй для державної реєстрації смерті матері на триторії України та отримання свідоцтва про її смерть.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримала, надала суду для огляду оригінали документів, що були долучені до заяви.

Заслухавши заявницю, дослідивши матеріали заяви, суд встановив наступне.

04 серпня 1990 року ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб із ОСОБА_4 , після укладення шлюбу взяла прізвище ОСОБА_5 .

Матір`ю ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з медичним свідоцтвом про смерть серія 43 № 268000017 від 11.02.2025 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті м. Сєвєродонецьк "луганская народная республика".

До заяви також долучено "заявление № 124 на перевод денежных средств", відповідно до якого ОСОБА_7 здійснила переказ грошових коштів на користь МУП "Рітуальна служба міста Луганська", у якості сплати за копку могили для захоронення ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 також надала фото докази з місця захоронення ОСОБА_2 .

Інших доказів заявниця немає, можливість їх отримати відсутня.

Суд, приймаючи рішення у цій справі, виходить з висновків Верховного суду, зокрема, у справі № 607/1612/23. Так, у постанові від 25 жовтня 2023 року Верховний суд зазначив, вирішуючи в окремому провадженні справи про встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, суди не можуть ігнорувати обставини, в яких опинилися заявники після повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України та об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у них при наданні доказів на підтвердження відповідного факту.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» для забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях органи державної влади та їх посадові особи, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України вживають заходів для захисту прав і свобод цивільного населення.

Частиною першою статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадян України).

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованійтериторії України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Луганськ Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення суду невідкладно направити до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61058, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок, 61) для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи: заявниця ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 , телефон НОМЕР_4 ;

Повний текст рішення складено та підписано 02.06.2025.

Суддя Т. В. Заварза