Справа № 346/4692/22
Провадження № 2/346/71/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим адвокатом Атаманюком Володимиром Михайловичем, до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Коломийська міська рада Івано-Франківської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 , площею 35,4 кв. м. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер За життя ОСОБА_3 без дозвільної документації була проведена добудова, внаслідок чого площа квартири збільшилась до 70,4 кв. м. Позивач після його смерті з метою оформлення спадщини звернулася до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло, виданого Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду Івано-Франківської області 04.12.1995 року, в рядку загальна площа квартири (кімнати, будинку) становить __ кв. м. наявна підчистка, що унеможливлює прочитати та визначити площу квартири, а згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів загальна площа квартири змінилась з 35,4 кв. м. на 70,4 кв. м., у зв`язку з проведеною прибудовою літерою А1 без дозвільної документації; у результаті прибудови, яка не здана в експлуатацію і на яку не оформлено право власності, суттєво змінилась характеристика квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частка якої належала спадкодавцю ОСОБА_3 .

Представник позивача вважає, що позивач має право на визнання за собою права власності на спірне нерухоме спадкове майно після смерті її чоловіка, оскільки як вбачається з «технічного висновку щодо технічного стану квартири АДРЕСА_1 », несучі конструкції фундаментів, стін, перекриття над підвалом та поверхами перегородки знаходяться у задовільному стані; не виявлені ділянки пошкоджень, тріщин, руйнування в несучих стінах і фундаменту; виходячи з величини середнього вагового проценту зносу 12,36 % у відповідності зі шкалою оцінки зношення елементів будівлі та вище наведений опис технічного стану основних несучих конструкцій і інженерних систем дозволяє зробити наступний технічний висновок; конструкції будинку (фундаменти стіни, дерев`яного перекриття) в задовільному стані, згідно візуального обстеження тріщини та деформації в несучих елементах відсутні, загальний технічний стан конструкції будинку придатний до нормальної експлуатації, стан конструкції задовільний; при обстеженні фундаментів, стін та перекриття підтверджується технічний стан квартири номер АДРЕСА_1 , що відповідає вимогам державних будівельних норм. Зазначає, що позивач прийняла спадщину, однак, не має можливості оформити свої спадкові права на вищевказане нерухоме майно, при цьому встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації такого. Тому представник позивача просить визнати за позивачем право власності на 1/3 частку вищевказаної квартири, самочинно реконструйованої її чоловіком ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явився, її представник, адвокат Атаманюк В.М. 27.05.2025 року подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в його відсутності, а також врахувати висновок, зроблений у постанові ВС від 15.01.2021 року у справі №1540/3952/18 ( том 2, а.с. 37 ).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про його час і місце повідомлялася належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила та не подала відзив на позов.

Представник третьої особи - Коломийської міської ради в судове засідання не з`явився, 22.05.2025 року подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою рішенням суду за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно з долученою представником позивача копією нотаріально посвідченої заяви від 02.04.2015 року вбачається тільки суб`єктивна згода сторін на поділ землі, що не було погоджено міською радою як органом місцевого самоврядування, у власності якого перебувала і продовжує перебувати земельна ділянка, оскільки жодних звернень до міської ради від спадкодавця чи інших осіб з приводу погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки чи для надання дозволу на затвердження проекту землеустрою за адресою: АДРЕСА_2 , не було. Власником даної ділянки є Коломийська міська рада і вказана ділянка ніколи не належала спадкодавцю. Посилання на схематичне зображення меж земельних ділянок у Генеральному плані від 1983 року не є підтвердженням ні права користування, ні права власності особи, а тим більше не може слугувати документом, що згідно з вимогами земельного законодавства, посвідчує факт наявності у суб`єкта будь-якого правового відношення до вказаної земельної ділянки. Також у змісті позовної заяви представник позивача посилається на ст. 392 ЦК України, проте застосування даної норми не є правильним та суперечить висновкам, зазначеним у постанові Верховного Суду від 22.11.2023 року в справі №591/2392/18, згідно з якою ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах . Тому її застосування, коли мова йде про визнання права власності на самочинне будівництво, на яке у спадкодавця не було права власності, є неправильним. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки земельна ділянка під самочинним будівництвом не була надана спадкодавцю і за життя останній не набув права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Крім того, стороною позивача обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнанню права власності на майно, до складу якого входить самочинне будівництво, повинно передувати визнання прав забудовника на таке самочинне майно. Представник просить врахувати дані письмові пояснення, в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити в його відсутності ( том 2, а.с. 26-32 ).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 , її батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.10.1980 року (том 1, а.с. 14).

04.08.1990 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , у зв`язку змінила прізвище на « ОСОБА_8 », про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 04.08.1990 року (том 1, а.с. 6).

03.10.2009 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , у зв`язку змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб, виданого 03.10.2009 року (том 1, а.с. 15).

Відповідно до копії дублікату, що виданий 01.07.2008 року, свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро по приватизації державного житлового фонду 04.12.1995 року згідно з розпорядженням № 5368 від 13.11.1995 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (з виправленням на «Ганні») ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1 ; загальна площа квартири вказана 35,4 кв. м. (том 1, а.с. 7).

Згідно з копією письмової заяви, посвідченої 02.04.2015 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. та зареєстрованої в реєстрі за №1099, 1100, 1101, 1102, ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 повідомили про їхню згоду на поділ земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з яким за ОСОБА_3 перейде в користування земельна ділянка площею 0,0372 га; за ОСОБА_14 0,0097 га; за ОСОБА_15 0,0244 га та за ОСОБА_16 0,0059 га ( том 1, а.с. 177 ).

З виписки з інвентаризаційних матеріалів, наданих обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №66418 від 27.05.2020 року встановлено, що згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.12.1995 року Бюро по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням № 5368 від 13.11.1995 року, зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( по 1/3 частці ). Згідно з даними опису майна, вказаний об`єкт складається з: квартири літера - «А», загальною площею 36,7 кв. м., житловою 32,4 кв. м. та прибудови - літера «А1», загальною площею 33,7 кв. м., житловою 11,8. кв. м. Загальна площа квартири змінилася з 35,4 кв. м. на 70,4 кв. м. в зв`язку з проведеною прибудовою літера «А1» без дозвільної документації (том 1, а.с. 8).

Згідно з даними копії технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у будинку квартирного типу ( гуртожитку), виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 15.06.2020 року, загальна площа квартири АДРЕСА_1 , становить 70,4 кв. м., житлова 44,2 кв. м., в тому числі по прибудові - загальна площа 33,7 кв. м., житлова 11,8 кв. м.; дата (рік) спорудження/реконструкції вказаної квартири - 1948-1995 роки, стіни - цегла, перекриття - дерево, підлога дошки (том 1, а. с. 9-11).

Відповідно до даних технічного висновку щодо технічного стану квартири АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_1 , несучі конструкції фундаментів, стін, перекриття над підвалом та поверхами перегородки знаходяться у задовільному стані. Не виявлені ділянки пошкоджень, тріщин, руйнування в несучих стінах і фундаменту; виходячи з величини середнього вагового проценту зносу 12,36 % у відповідності зі шкалою оцінки зношень елементів будівлі та вище наведений опис технічного стану основних несучих конструкцій і інженерних систем дозволяє зробити наступний технічний висновок. Конструкції будинку (фундаменти стіни дерев`яного перекриття) в задовільному стані, згідно візуального обстеження тріщин і деформації в несучих елементах відсутні. Загальний технічний стан конструкції будинку придатний до нормальної експлуатації, стан конструкції задовільний категорія «2» за експлуатаційними якостями. При обстеженні фундаментів, стін та перекриття підтверджується технічний стан квартири АДРЕСА_1 , що відповідає вимогам державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» і відповідає характеристикам житлового будинку. При подальшій експлуатації вище вказаної квартири дотримуватись вимог «Нормативні документи з питань обстеження і паспортизації безпечної та надійної експлуатації будівель та споруд» ( том 1, а.с. 16-41 ).

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківській області ( том 1, а.с. 11).

26.05.2020 року та 22.06.2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Маркелової І.М. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , та грошових вкладів у ПАТ «Державний ощадний банк України» (том 1, а.с. 60, 68 ).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60324017, виданого вказаним нотаріусом І.І. 26.05.2020 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 18/2020 за номером у спадковому реєстрі 65876715, спадкодавець ОСОБА_3 (том 1, а.с. 67).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 22.06.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,4 кв. м., житловою площею 44,2 кв. м., у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло, видане Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду Івано-Франківської області 04.12.1995 року в рядку загальна площа квартири (кімнати, будинку) становить __ кв. м. наявна підчистка, що унеможливлює прочитати та визначити площу квартири, а згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів загальна площа квартири змінилась з 35,4 кв. м. на 70,4 кв. м., у зв`язку з проведеною прибудовою літерою А1 без дозвільної документації; у результаті прибудови, яка не здана в експлуатацію і на яку не оформлено право власності, суттєво змінилась характеристика квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частка якої належала померлому ОСОБА_3 . Таким чином, право власності на квартиру після прибудови могло виникнути лише після отримання усіх необхідних дозвільних документів, введення в експлуатацію та державної реєстрації права власності; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке є самочинним будівництвом, та на яке не оформлено право власності, суперечить законодавству ( том 1, а.с. 12-13 ).

Згідно з копією долученого до матеріалів спадкової справи свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро по приватизації державного житлового фонду 04.12.1995 року згідно з розпорядженням № 5368 від 13.11.1995 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1 ; в рядку загальна площа квартири (кімнати, будинку) становить __ кв. м. наявна підчистка, що унеможливлює прочитати та визначити площу квартири (том 1, а.с. 69).

На підтвердження позовних вимог представником позивача також долучено генеральний план (схему (копія земельної ділянки станом на 1983 рік)) та план-схему попередніх пропозицій розподілу земельної ділянки, на яких схематично зображено земельну ділянку в АДРЕСА_3 , площею 826 м. ( том 1, а.с. 178, 179).

Відповідно до даних листа від 20.11.2024 року, адресованого ОСОБА_17 за результатами розгляду її звернення, Коломийська міська рада не має достатніх правових підстав для прийняття рішення про надання ОСОБА_17 дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель у приватну власність ( том 2, а.с. 2 ).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якоюу розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

За загальним правилом ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас у ч. 3 цієї ж статті міститься спеціальне застереження про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не входять до складу спадщини об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Згідно з п. 6, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п .7 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування».

Як роз`яснено в п.7, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у

разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та

обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик.

У постанові від 15 квітня 2020 року у справі №307/3957/14-ц Верховним Судом звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 28.04.2022 року в справі № 359/9695/17, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 376 та ст. 1218 ЦК, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою, загальна площа якої становила 35,4 кв. м., яку самочинно реконструйовано, а саме без дозвільної документації здійснено добудову загальною площею 33,7 кв. м., житловою - 11,8 кв. м., у зв`язку з чим змінилась її загальна та житлова площі з 36,7 кв. м. на 70,4 кв. м. та з 32,4 кв. м. на 44.2 кв. м відповідно. Тобто, внаслідок самочинного будівництва (здійснення прибудови ) вказана квартира втратила тотожність з тією квартирою, на частку якої за ОСОБА_3 оформлено право власності на підставі свідоцтва про право власності на житло у 1995 році. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції вказаного об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутня.

При цьому слід зазначити, що суд не повноважний підміняти та виконувати функції, які належать до компетенції органів місцевого самоврядування (узаконення самовільно переобладнаного або самочинно збудованого майна).

Таким чином, в розумінні ст. 376 ЦК України квартира АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом, здійсненим без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, не прийняте в експлуатацію, не зареєстроване за спадкодавцем у встановленому законом порядку право власності на частку у вказаній квартирі. Доказів його спорудження на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, стороною позивача не надано.

Отже, з урахуванням викладених вище норм матеріального права, сталої та сформованої судової практики Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому це самочинне будівництво не може входити до складу спадщини.

Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 15.01.2021 року ( справа №1540/3952/18 ) не заслуговує на увагу, оскільки вона стосується об`єктів нерухомості, що були збудовані до 05.08.1992 року, водночас згідно з даними технічного паспорта реконструкція вказаної квартири мала місце в 1995 році.

На підставі наведеного, ст. ст. 328, 331, 346, 376, 1216-1218 ЦК України, та, керуючись ст. ст. 76, 81, 89, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого адвокатом Атаманюком Володимиром Михайловичем, до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Коломийська міська рада Івано-Франківської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме на 1/3 частку квартири, загальною площею 70,4 кв. м., житловою 44,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Коломийська міська рада, 78203, м. Коломия, просп. Михайла Грушевського, 1, Івано-Франківської області, .

Повний текст рішення складено 05 червня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.