ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/8116/23
Номер провадження 22-ц/818/1239/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника відповідача адвоката Летючого В. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року в складі судді Цвірюка Д.В. по справі № 638/8116/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 30 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка власним підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 11 червня 2023 року має заборгованість за кредитом в розмірі 94870,00 грн, з яких: 77224,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17645,04 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг від 30 травня 2017 року у розмірі 94870,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 травня 2017 року у загальному розмірі 94 870 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 77224,96 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 17645,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2684 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 травня 2017 року у загальному розмірі 33 778 грн 11 коп., а також 955 грн 62 коп судового збору.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем, не зазначено порядок та розмір нарахування відсотків. Доказів, на які умови нарахування відсотків надав згоду відповідач при зверненні з метою отримання банківських послуг у 2017 році, матеріали справи не містять. Разом з тим відповідачка фактично отримала та використовувала кошти надані банком на кредитну картку, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично використаної суми кредитних коштів.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 09 грудня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, Банк просив рішення суду першої інстанції у частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що шляхом підписання Заяви № б/н від 30 травня 2017 року відповідачкою підтверджено факт того, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для їх стягнення. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідачки в судовому засіданні зазначав, що до повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 виконувала свої зобов`язання перед банком, проте в подальшому була вимушена виїхати до Німеччини, де наразі не працевлаштована, при цьому сплачує банку заборгованість по 4000,00 грн. Факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України та свідчить про погодження умов кредитування.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не з`явився.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 29 травня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" отримано 28 грудня 2024 року в електронному кабінеті (т. 2, а.с.78);

Представником АТ КБ "ПРИВАТБАНК" адвокат Панченко Анна Сергіївна отримано 28 грудня 2024 року в електронному кабінеті (т. 2, а.с.79).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представник відповідача адвоката Летючего В. П., який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України в повному обсязі.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» 30 травня 2017 року ОСОБА_1 підписала Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в АТ КБ «Приватбанк» (том 1, а. с. 15).

Згідно з довідкою про видачу кредитних карт відповідачем було отримано 8 кредитних карт, остання № 393902 строком дії до червня 2020 року (том 1, а. с.14).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформлений на ОСОБА_1 картковий рахунок було відкрито 24 квітня 2017 року, та 05 лютого 2020 року встановлено кредитний ліміт, яким в подальшому змінювався та його максимальний розмір становив 75000 грн ( з 13 жовтня 2021 року по 26 грудня 2022 року) (том 1, а.с 13).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 05 лютого 2020 року - встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн, згодом кредитний ліміт неодноразово збільшувався, останній раз ліміт збільшено до 75000 грн.

З наданого розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач активно користувалась кредитними коштами, останній раз у квітні 2022 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 11 червня 2023 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за договором № б/н від 30 травня 2017 року у розмірі 94870,00 грн, яка включає заборгованість за кредитом 77224,96 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 17645,04 грн (том 1, а.с. 6-12).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 4 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 3 статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини кредитного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «ПриватБанк а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Судова колегія зазначає, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом до суду.

Спірний документ не підписано відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 30 травня 2017 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач ознайомилася, розуміла та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих Умов та Правил банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» які вважав узгодженими Банк.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 24 квітня 2017 року по 16 червня 2023 року ОСОБА_1 активно користувалася карткою, проводила нею розрахунки, знімала кошти та поповнював картку. Жодних заяв до Банку про непогодження зі зміною кредитного ліміту нею не подавалось (том 1, а.с. 76 -94).

Проте, відповідно до виписки по картці, позивач нараховував відповідачу в рахунок заборгованості за кредитом відсотки, правомірність нарахування яких позивач не довів перед судом, у зв`язку з чим сума заборгованості відповідача за Договором складає лише різницю між фактично отриманими коштами та загальну суму фактично внесених коштів на рахунок.

Із виписки по картці вбачається, що за період з 05 лютого 2020 року (дати встановлення кредитного ліміту) по 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було внесено 669094,40 грн, витрачено 755964,40 грн, баланс на дату складання становив (-86870 грн). Між тим, відповідно до вказаної виписки, наведена Банком сума витрат у розмірі 755964,40 грн складається як із видатків, що були здійснені відповідачкою під час користування карткою (зняття готівки, оплата товарів та послуг), так із списаних відсотків за користування кредитом у розмірі 31265,84 грн. Отже, окрім використання кредитних коштів, збільшення заборгованості за кредитним договором обумовлювалось нарахуванням відсотків, які сторонами погоджені не було, а тому вони підлягають вирахуванню з витрат за картковим рахунком.

Отже, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку становить 86870 - 31265,84 = 55604,16 грн.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що наявні підстави для стягнення фактично отриманих коштів, проте помилково вважав, що стягненню підлягає 33 778, 11 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з 33 778, 11 грн до 55604,16 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено 2684 грн ( том 1.а.с. 1), за подання апеляційної скарги - 4 026 грн ( том 2, а. с. 63).

Зважаючи, що позовні вимоги задоволено частково ((55604,16 х 100%) : 94870,00 = 58,61%), судовий збір, що підлягає стягненню у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції становить 1573,09 грн (2684 х 58,61%).

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково Банку має бути компенсовано 2359,63 грн (4026 х 58,61%) за подання апеляційної скарги.

Отже, загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на корись позивача становить 3932,73 грн (1573,09 + 2359,63).

Керуючись, ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року змінити.

Збільшити розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 травня 2017 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з 33 778 грн 11 коп. до 55604 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот чотири) грн 16 коп., а також судового збору з 955 грн 62 коп. до 3932 (три тисячі дев`ятсот тридцять дві) грн 73 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина