Дата документу 02.06.2025Справа № 554/9223/21
Провадження № 2/554/176/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави

у складі: головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач КП « ЖЕО № 2 » Полтавської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , та разом з ОСОБА_2 є споживачами послуг підприємства по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території згідно тарифу, переліку, у строки та з періодичністю, визначеними рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради, а тому зобов`язані оплачувати отримані послуги.

У зв`язку з невиконанням покладених зобов`язань за період з 01.11.2017 року по 31.08.2021 року утворилась заборгованість у сумі 2 740,36 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 01.11.2017 року по 31.08.2021 року нараховано 3% річних у сумі 96,89 грн. та індекс інфляції в сумі 241,34 грн. Загальна сума заборгованості становить 3078,59 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по оплаті за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 3 078,59 грн. та понесені судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 22.12.2021 року позов КП «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради суму заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 3 078,59 гривень.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.12.2021 року за позовом КП «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Ухвалою суду від 28.03.2025 року провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_2 закрито, у зв`язку зі смертю останньої.

Представник позивача до суду не з`явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 28.03.2025 року позов не визнала. Зазначила, що їй жодна послуга не була надана, світла немає, ремонт з 1963 року відсутній. Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація №2» не довело надання послуг та пропустило строк позовної давності для звернення до суду. За життя її мати оплачувала послуги, бо останню залякували. Жителі писали скарги про ненадання послуг.

Відповідач ОСОБА_1 у наступні судові засідання не з`явилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, просила про розгляд справи у її відсутність.

Суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради зареєстроване в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.05.1993 року з основним видом економічної діяльності - комплексне обслуговування об`єктів (а.с.10-11).

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Житлово -експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради обслуговує будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.20), та користується послугами по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території, які надаються КП «ЖЕО № 2 » ПМР згідно тарифу, переліку, у строки та з періодичністю, визначеними рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №50 від 20.02.2008 року та Рішенням №68 від 04.04.2018 року.

Із розрахунку позивача вбачається, що заборгованість за надані відповідачу послуги становить 2 740,36 грн. за період з 01.11.2017 року по 31.08.2021 року, інфляційні втрати в розмірі 241,34 грн. та 3 % річних в сумі 96,89 грн. розраховані за період з 01.11.2017 року по 31.08.2021 року (а.с.21).

Як визначено у ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Тобто, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц (провадження №61-14819св20).

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За змістом ст. ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджено наступними актами: рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №50 від 20 лютого 2008 року, яким КП «ЖЕО №2» було визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлено середні тарифи на них, рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №68 від 04 квітня 2018 року, яким для КП «ЖЕО №2» встановлено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, мінімально необхідний для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків та прибудинкових територій, періодичність та строки надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій окремо по кожному будинку.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що відповідач є власником житла, не вносить оплату за житлово-комунальні послуги, але фактично ними користується.

Діючи в правовідносинах належним чином, відповідач мала оплачувати одержані нею послуги згідно затверджених тарифів.

Як встановлено судом, станом на 01.09.2021 року заборгованість відповідача перед Комунальним підприємством «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради за житлово-комунальні послуги, надані за період з з 01.11.2017 року по 31.08.2021 року, становить 2 740,36 грн.

Відповідач вказаного розрахунку не спростувала, власний розрахунок заборгованості не надала. Докази оплати вказаної заборгованості відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найм житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу.

В силу положень п.10 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.12 Закону, невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Відсутність договору між сторонами щодо витрат на утримання будинку та прибудинкової території не звільняє власника квартири від обов`язку по сплаті за надані житлово-комунальні послуги з утримання майна в багатоквартирному будинку.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на те, що з боку відповідача не надано суду доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань, передбачених законом, по оплаті за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд вважає доведеними заявлені позивачем вимоги в сумі 2 740,36 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідносини, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України)вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, а всього 3078,59 грн.

Згідно зі ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані та спожиті послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Тоді як, вказаний розрахунок позивача детально відображає щомісячне нарахування встановленого тарифу, тому є належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості відповідача.

Суд також відхиляє покликання відповідача на те, що позивач не навів доказів надання житлово-комунальних послуг відповідачу і фактичного отримання нею таких послуг, оскільки дані послуги були надані Комунальним підприємством «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

При цьому, відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася, а фото, надіслані суду (а.с.15-18), на які ОСОБА_1 посилається, заперечуючи вимоги позову, не є таким доказом. Отже, відповідачем не надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

Крім того, відповідач не представила суду доказів на підтвердження того, що вона зверталася до позивача з приводу ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складала відповідні акти-претензії чи викликала представників позивача для перевірки кількості та/або якості наданих послуг у порядку, передбаченому законом.

Більше того, нормами Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено, що виконавець повинен надавати акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг споживачу.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про застосування у даній справі строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, провадження № 14-448цс19, висловила позицію про те, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Так, сплачуючи до 10.11.2019 року послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач тим самим визнавала обов`язок сплати послуг, таким чином строк позовної давності переривався. Тому, строк позовної давності при зверненні до суду 24.09.2021 року позивачем не було пропущено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що відповідач звільнена від сплати судового збору, як інвалід 2 групи, суд вважає компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради судовий збір по справі в сумі 2 270 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,211,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.257,526,530,610,611,625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, - задовольнити.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, місцезнаходження: 36040, м.Полтава, вул.Івана Мазепи,30, , суму заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 3 078,59 гривень.

Компенсувати за рахунок держави Комунальному підприємству «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, місцезнаходження: 36040, м.Полтава, вул.Івана Мазепи,30, , судовий збір по справі в сумі 2270 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Житлово -експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, місцезнаходження: вул.Івана Мазепи,30, м.Полтава. 36040, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя А.М.Чуванова