Провадження №: 2/755/2467/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2025 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Грищенко С.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Корчак Д.О.,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зміну прізвища дитині та визначення способу участі батька у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зміну прізвища дитині та визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Відповідно до пред`явлених вимог, позивач просить суд:

«1. Визначити прізвище дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 .

2. Зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №1048 про народження дитини ОСОБА_3 в частині зміни графи «Прізвище дитини» - з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

3. Визначити спосіб участі батька у вихованні доньки ОСОБА_3 , а саме шляхом проведення систематичних зустрічей ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 в суботу та неділю двічі на місяць з 09:00 по 19:00 год. за участі матері за місцем проживання дитини та на всій території міста Києва та Київської області.

4. Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .»

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.203 року був встановлений факт, що ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є громадянкою України, поза закладом охорони здоров`я народилась дитина жіночої статті - дівчинка ОСОБА_7 . Дитина народилася під час перебування її мати ОСОБА_1 в офіційному шлюбі з ОСОБА_8 , однак ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини. Потім шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 був розірваний. Згодом, під час державної реєстрації факту народження дитини, відомості про батька дитини у свідоцтво про народження були внесені за вказівкою матері дитини - ОСОБА_1 , де батьком дитини був зазначений її колишній чоловік - ОСОБА_8 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року позивача було визнано батьком дитини ОСОБА_9 , на підставі чого внесено зміни до актового запису про народження № 1018 від 20.06.2023 року. Позивач, який є біологічно та юридично батьком дитини, не бажає, щоб його донька носила прізвище колишнього чоловіка її матері, з яким зараз їх нічого не пов`язує, а тому вважає за необхідне змінити її прізвище на власне, однак так і не отримав згоди Відповідача, тому звертається до суду з відповідним позовом. Позивач зазначає, що прізвище, яке залишилось у матері від її колишнього чоловіка, не має жодного юридичного чи емоційного зв`язку з дитиною. Присутність цього прізвища в житті дитини може викликати плутанину щодо того, хто є її біологічним батьком, і створювати негативні асоціації. Це може призвести до психологічних конфліктів у майбутньому, коли дитина зрозуміє, що її прізвище не відображає її справжнє походження. Окрім цього, на думку позивача, залишення нинішнього прізвища дитини може призвести до частих його змін в майбутньому при укладанні шлюбів ОСОБА_10 , що не відповідатиме інтересам дитини, її психологічному та гармонійному розвитку. Також позивач звертав увагу суду, що з моменту вагітності відповідачки та народження дитини він визнавав себе батьком дитини, регулярно бере участь у її вихованні та фінансовому забезпеченні. Зміна прізвища буде відповідати реальній ролі батька у житті дитини і визнаватиме його відповідальність перед нею. Спільне прізвище з батьком підкреслюватиме сімейні зв`язки та сприятиме встановленню тіснішого емоційного зв`язку між батьком і дитиною, що є важливим для розвитку дитини.Зміна прізвища на прізвище батька сприятиме уникненню непорозумінь у соціальному житті дитини. У багатьох ситуаціях, таких як навчання, відвідування медичних закладів та інших державних установ, спільне прізвище з батьком полегшить процес комунікапії. Це також допоможе уникнути запитань та коментарів з боку вчителів, однолітків або інших людей, які можуть ставити під сумнів походження або сімейну ситуацію дитини. Позивач посилався, що на тему впливу прізвища на психологічний розвиток дитини проводились деякі психологічні дослідження, які наголошували на важливості соціальної ідентифікації та відчуття належності до сім`ї. Діти, особливо на ранніх етапах свого розвитку, шукають способи, як асоціювати себе з батьками та їх соціальною групою. Згідно з роботою психологів ОСОБА_11 (праця під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») та ОСОБА_12 (праця під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 »), ідентичність і належність є критичними елементами для формування самооцінки дитини. Наявність прізвища батька може допомогти дитині почуватися більш інтегрованою у його родину, що позитивно впливає на її самоідентичність. Тому Позивач вважає, що зміна прізвища дитини на прізвище батька буде якнайкраще відповідати її інтересам, сприятиме її соціальному, психологічному розвитку та допоможе уникнути можливих непорозумінь у майбутньому.

Щодо позовної вимоги про визначення способу участі батька у вихованні доньки ОСОБА_3 , позивач дану вимогу обґрунтовував тим, що наразі його малолітня донька проживає з матір`ю, яка не виходить з ним на зв`язок, заблокувала його номер телефону. У зв`язку з цим, зустрітися з донькою позивач, як батько, не може та змушений дізнаватися будь-яку інформацію про свою дитину лише через спільну знайому. На контакт відповідач не йде, виступає проти спілкування батька з донькою. Оскільки мати дитини чинить перешкоди батьку у спілкуванні і проведенні часу з дитиною, тому у позивача виникла необхідність у визначені способу участі у вихованні доньки в судовому порядку, а саме: проведення систематичних зустрічей ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 в суботу та неділю двічі на місяць з 09:00 по 19:00 год. за участі матері за місцем проживання дитини та на всій території міста Києва та Київської області.

30 жовтня 2024 року позову заяву в порядку автоматизованого розподілу судових справ між суддями передано в провадження судді Галагана В.І.

30 жовтня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Васильківського районного суду Дніпропетровської області.

03 грудня 2024 року ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області витребувано з Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщену особу, ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: - загальні відомості про особу (прізвище, ім`я, по батькові, громадянство, дата і місце народження, стать); - дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; - дані про фактичне місце проживання особи на дату звернення; - адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особи може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону; - відомості про смерть внутрішньо переміщеної особи або визнання її безвісно відсутньою.

17 грудня 2024 року на виконання вимог ухвали з Міністерства соціальної політики України надійшла інформація про запитувану особу: громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яку взято на облік як внутрішньо переміщену особу, фактичне місце проживання якої значиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2024 року ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від цивільну справу № 755/19080/24 передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

20 січня 2025 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи передано в провадження судді Коваленко І.В.

20 січня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи на 11:00 год. «11» березня 2025 року.

Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання.

24.03.2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-Служба) Поліщука Олексія Володимировича про долучення письмового висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до матеріалів цивільної справи № 755/19080/24. За змістом заяви представник Служби пояснював, що враховуючи рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе змінити прізвище малолітньої ОСОБА_3 на подвійне прізвище « ОСОБА_13 » та визначити участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у формі спілкування з малолітньою донькою кожного тижня щонеділі - з 10.00 години до 12.00 години, інші дні за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 . Представник Служби Поліщук О.В. Висновок органу опіки та піклування підтримав у повному обсязі. Просив розглядати справу без присутності в судових засіданнях представника Служби та / або Дніпровської в місті Києві державної адміністрації і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. (а.с.82-86 т.1)

15 квітня 2025 року (Вх.№21282) представник позивача - адвокат Корчак Д.О. у підготовчому засіданні, керуючись ч. 3 ст.46, ч.3 ст.49 ЦПК України, подав заяву про зміну предмету позову, виклавши позовні вимоги наступним чином:

«1. Визначити подвійне прізвище дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 , - « ОСОБА_13 ».

2. Зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №1048 про народження ОСОБА_3 в частині зміни графи «прізвище дитини» - з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_13 ».

3.Визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , у формі спілкування з малолітньою донькою кожного тижня щонеділі - з 10:00 годин до 12:00 години, інші дні за усною домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

4.Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб, визначений в рішенні суду.»

Представник позивача - адвокат Корчак Д.О. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, розглянути по суті в підготовчому судовому засіданні, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові обставинам.

Відповідачка ОСОБА_14 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, визнала повністю, про що подала відповідну заяву. Підтвердила у судовому засіданні, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) у підготовче засідання не з`явився, про день та час підготовчого засідання повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна письмова заява представника третьої особи про розгляд справи без участі представника.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, а також, зважаючи на клопотання сторін, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні, що не суперечить ст. 200 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року задоволено позов ОСОБА_2 .

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої ОСОБА_1 .

Зобов`язано Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №1048 від 20.06.2023 року відповідно до рішення суду, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянин України, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) виключивши відомості про ОСОБА_8 .

Зі змісту мотивувальної частини рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року убачається наступне:

«Судом встановлено, що рішенням Васильківського районного суду Дніпропетовської області від 16.05.2023 року у справі №755/13074/22 позовні вимоги було задоволено частково та встановлено факт народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є громадянкою України, поза закладом охорони здоров`я - в квартирі АДРЕСА_3 Україна ІНФОРМАЦІЯ_9 дитини жіночої статті - дівчинки ОСОБА_7 (а.с. 13-16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, реєстрація народження ОСОБА_3 , була проведена відповідно до положень ст.133 СК України, батьком дитини вказано ОСОБА_8 (а.с.17-18).

Як вбачається з Висновку експерта №103-272-2023 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_9 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel К at all "Biostatistische Abstammugsbegu- tachung mit blutgruppen befunden" Stuttgart, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_9 практично доведено.»

За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом встановлено, що позивач дійсно є біологічним батьком дитини, його батьківство визнано судом та зобов`язано відповідний відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису №1048 про народження дитини в частині відомостей про батьківство, а саме позивача вказано батьком дитини, відомості про ОСОБА_8 - виключено, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданим повторно 15.08.2024 року Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.11 т.1).

Як убачається зі змісту Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 21.03.2025 року (протокол засідання Комісії від 19.03.2025 №6):

«Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, без шлюбу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2024 громадянина ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , 2022 року народження. Після припинення стосунків між батьками, малолітня постійно проживає з матір`ю ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 .

На даний час між батьками дитини існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та встановлення порядку спілкування з нею, а також зміна прізвища дитині. Громадянин ОСОБА_2 звернувся із зазначеними питаннями до Дніпровського районного суду м. Києва. На засіданні Комісії була присутня мати дитини ОСОБА_1 , яка повідомила, що вона не заперечує проти спілкування батька з донькою, але це має відбуватися в інтересах дитини.

На засідання Комісії батько ОСОБА_2 повідомив, що він бажає бачитися та спілкуватися з дитиною відповідно до графіку двічі на місяць, в суботу та неділю з 09-00 години до 19-00 години, за участі матері за місцем проживання дитини та на всій території м. Києва та Київської області.

Відповідно до вимог пункту 73 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги зазначене, керуючись статтею 158 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе змінити прізвище малолітньої ОСОБА_3 на подвійне прізвище « ОСОБА_16 » та визначити участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у формі спілкування з малолітньою донькою кожного тижня щонеділі - з 10.00 години до 12.00 години, інші дні за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .»

У статтею 51 Конституції України, частині другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. (стаття 8 Конвенції про права дитини).

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним з основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Право на ім`я є особистим немайновим правом фізичної особи (статті 28, 295 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 ЦК України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону (частина третя статті 28 ЦК України). Зміна імені фізичної особи також відбувається відповідно до закону. Таким чином, тільки в нормі закону можуть встановлюватися підстави для зміни імені фізичної особи.

Це передбачено нормами частин четвертої, п`ятої статті 295 ЦК України, відповідно до яких підставами для зміни імені є: усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування; реєстрація шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним.

Суб`єктами, які мають право на зміну прізвища, є: самі особи; їх батьки (для зміни прізвища малолітніх осіб); їх усиновлювачі (які дорівнюються до батьків у правовому значенні обсягу їх прав стосовно дітей).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Предметом спору в цій справі є зміна прізвища неповнолітньої дитини за позовом її батька.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16 (провадження № 61-18385св18), на яку заявниця посилається у касаційній скарзі, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини беруться до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них належить: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

У постановах Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 496/904/18 (провадження № 61-13038св19) та від 01 квітня 2020 року у справі № 234/19213/17 (провадження № 61-16113св19) зазначено, що при вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також врахувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її виховані, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною шляхом зміни прізвища.

Європейський суд з прав людини, застосовуючи статтю 8 Конвенції зауважив, що визнаючи, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім`я, Суд визнає, що законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації особи та зв`язку носіїв певного імені з сім`єю (див. вищезазначене рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland), п, 39).

Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. (надалі - Правила)

Відповідно до пункту 2.10. Правил, заяви батьків про виправлення ( зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження у зв`язку з тим, що при державній реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім`я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку.

Спір між батьками щодо виправлення ( зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом.

Згідно 2.13. Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану серед іншого є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; заява матері, яка не перебуває у шлюбі, опікуна, піклувальника або самої повнолітньої особи щодо внесення відомостей про батька дитини, якщо вони не зазначені в актовому записі про народження відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України; заява про зміну прізвища малолітньої дитини обох батьків у разі зміни прізвища одного з них та згода дитини, яка досягла семи років, згідно з частиною третьою статті 148 Сімейного кодексу України за формою, наведеною в додатку 5 .

Внесення змін до актових записів цивільного стану можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Згідно 2.14. Правил 2.14, підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є: рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним; висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про шлюб; висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про анулювання актового запису цивільного стану; актовий запис про розірвання шлюбу.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Вирішуючи спір у даній справі в частині позовної вимоги про зміну прізвища дитини, суд ураховує встановлені обставини справи, наявність визнання відповідачем позову та приходить до висновку, що дана вимога підлягає до задоволення, оскільки дитина має обґрунтоване право на ідентифікацію зі своїм батьком, з урахуванням тієї обставини, що батько дійсно бере активну участь у житті дитини, її вихованні та матеріальному забезпеченні, що не заперечується сторонами. Спільне прізвище з батьком підкреслюватиме сімейні зв`язки та сприятиме встановленню тіснішого емоційного зв`язку між батьком і дитиною, що є важливим для розвитку дитини. Наявність у прізвищі дитині, окрім прізвища матері, ще й прізвища батька, допоможуть дитині у подальшому почуватися більш інтегрованою у його родину, що позитивно вплине на її самоідентичність і належність до певної сім`ї, яка в свою чергу є первинним та основним осередком суспільства.

Щодо позовної вимоги визначення способу участі батька у вихованні дитини

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Статтею 7 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року («Терещенко проти України», № 35481/20), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Крім того, судом констатовано неурахуванням національними судами положення статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Ухвалюючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками, інтереси кожного з батьків, а також інтереси суспільства, враховуючи, зокрема, те, що відбудова та розвиток держави значною мірою залежать від тих громадян, хто у майбутньому відіграватиме провідну роль у суспільних процесах.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В межах розгляду даного спору судом встановлено, що між сторонами дійсно існував спір щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, а також на необхідність забезпечення гарантій рівності прав обох батьків у вихованні їхньої спільної дитини, позивач ОСОБА_2 , заявляв первісну вимогу та просив суд визначити спосіб його участі у вихованні доньки шляхом проведення систематичних зустрічей в суботу та неділю двічі на місяць з 09:00 по 19:00 год. за участі матері за місцем проживання дитини та на всій території міста Києва та Київської області.

Орган опіки та піклування надав свої висновки (від 03 травня 2023 року № 263 та від 06 вересня 2023 року № 548) щодо вирішення спору у справі, що переглядається, згідно з якими визначив ОСОБА_2 визначив порядок участі батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та призначив такий графік спілкування з малолітньою донькою: кожного тижня щонеділі - з 10.00 години до 12.00 години, інші дні за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

За наслідками ознайомлення з Висновком органу опіки та піклування позивач змінив в цій частині позовні вимоги, погодившись на умови графіку, запропоновані Органом опіки, а відповідач у свою чергу визнала позовні вимоги.

Вирішуючи спір у даній справі в частині позовної вимоги про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд ураховує встановлені обставини справи, наявність визнання відповідачем позову та з урахуванням інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, доходить висновку про доцільність визначення порядку участі батька у спілкуванні та участі у вихованні дитини шляхом встановлення днів зустрічей з дитиною з урахуванням бажання дитини, її стану здоров`я та психоемоційного стану, розпорядку дня дитини та графіку роботи навчальних закладів, у яких дитина отримує відповідну освіту, з урахуванням потреб, інтересів дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини: кожного тижня щонеділі - з 10:00 годин до 12:00 години, інші дні за усною домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

Так, ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, за змістом ч.1-3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з урахуванням визнання відповідачкою позовних вимог, пред`явлених щодо неї, приходить до висновку, що встановлено законні підстави для задоволення позову про зміну прізвища дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Суд при цьому вказує, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому зміни як добровільно, так й в судовому порядку встановлений судом по даній праві спосіб участі батька у вихованні його дітей, що буде відповідати їх інтересам.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2, 7, 19, 121, 145, 148, 141, 153, 157, 158, 159 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 259, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зміну прізвища дитині та визначення способу участі батька у вихованні дитини - задовольнити.

Визначити подвійне прізвище дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 , - « ОСОБА_13 ».

Зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №1048 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеному 20 червня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме: змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на подвійне прізвище « ОСОБА_13 ».

Визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення днів зустрічей з дитиною з урахуванням бажання дитини, її стану здоров`я та психоемоційного стану, розпорядку дня дитини та графіку роботи навчальних закладів, у яких дитина отримує відповідну освіту, з урахуванням потреб, інтересів дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини: кожного тижня щонеділі - з 10:00 годин до 12:00 години, інші дні за усною домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб, визначений рішенням суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 13 травня 2025 року.

С у д д я: