Справа №295/3209/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі судового засідання Конончук Ю.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у приміщенні Богунського районного суду м. Житомира у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири та визнання заповіту частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири та визнання заповіту частково недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 1987 р. по 29.04.1994 р. він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто фактично перебували у цивільному шлюбі.В подальшому 29.04.1994 р. вони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , який виданий 29.04.1994 р. Житомирським міським відділом ЗАГС. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мали.У 1988 р. ОСОБА_5 вступила до Житлово- будівельного кооперативу № 2 (ЖБК-2) м. Житомира, в тому ж році за їх спільні кошти, ОСОБА_5 був внесений перший пайовий внесок до вказаного кооперативу в сумі 2 440 грн. Також в подальшому за їх особисті кошти, вносились пайові внески до Житлово- будівельного кооперативу №2 (ЖБК-2) м. Житомира.Останній пайовий внесок був внесений 24.01.1992 р. в сумі 2 929,36 грн., тобто включаючи його особисті кошти та кошти ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу № 2 м. Житомира за № 302 від 10.10.2023 р.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , яка була зареєстрована разом з ним та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на все її майно, що належало їй на праві власності на день її смерті.

У визначений ст. 1270 ЦК України строк він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті дружини ОСОБА_5 . Однак в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Фещенко А.С. він дізнався, що 09.12.2021 р. ОСОБА_5 склала заповіт, за яким заповіла після своєї смерті квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Про наміри та складання заповіту ОСОБА_6 його повідомляла, але із змістом вказаного заповіту він не був обізнаний.

Просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 09.12.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Туковою Н.В., в частині розпорядження 1/2 частки квартири ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка належить йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності.

В судовому засіданні позивач, його представник наполягали на задоволені позовних вимог обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доказами.

Відповідачка, представник відповідачки заперечували проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доказами та відзивом на позовну заяву. (а. с. 129-130).

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_3 знає з 1992 р., яка являється племінницею його дружини ОСОБА_5 . Вони дружили сім`ями а потім у 1992 р. стали кумами, ОСОБА_8 була хрещеною його сина. ОСОБА_1 з ОСОБА_5 жили у квартирі по АДРЕСА_2 . Через якийсь час той будинок знесли і ОСОБА_5 стала на квартирну чергу і у 1992 р. отримали однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 . У 1994 р. вони розписалися. На теперішній час ОСОБА_3 хоче забрати цю квартиру. Хто сплачував за квартиру кошти він, ОСОБА_7 не знає, але знає, що ОСОБА_5 разом з його дружиною були вчителями а ОСОБА_1 працював на м`ясокомбінаті у зв`язку з чим думає, що ОСОБА_1 отримував більшу зарплату. Меблі купували вдвох. (а. с. 150-151, 159-162).

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_10 знає як сусіда з 1990 р. Разом заселялися в один під`їзд будинку. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 жили як чоловік та дружина. ОСОБА_8 померла у вересні 2023 року. (а. с. 152-153, 162-164).

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_14 знає як сусідів, як подружжя проживали на одній площадці з 1990 року. Стосунки були доброзичливі. ОСОБА_15 час з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проживала мати ОСОБА_12 . ОСОБА_16 до смерті, ОСОБА_8 , коли вона була у себе на балконі а він, ОСОБА_13 сидів на лавочці, біля будинку, з сумом у голосі сказала, що жалкує, що написала заповіт на племінницю - ОСОБА_17 але чому саме не пояснювала. Ці пояснення він чув від ОСОБА_10 а саме те, що начеб то племінниця не доглядала за ОСОБА_12 , кола остання перебувала у лікарні. (а. с. 154-155, 164-166)

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_14 знає як сусідів за місцем проживання. Вони разом отримували ордери на квартири. На його, ОСОБА_18 , думку більшу частку кооперативного внеску робив ОСОБА_10 так як він заробляв більше ніж ОСОБА_12 . ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у 1994 р. зареєстрували шлюб, хоча до цього тривалий час проживали без реєстрації однією сім`єю. У 1987 р. ОСОБА_8 вступила в кооператив і у 1994 р. вони отримали квартиру і стали в ній проживати. Сумісних дітей у них не було. Коли хворіли, вони доглядали один одного. Щодо подій пов`язаних з квартирою, він деталей не знає але чув, що ОСОБА_8 оформила заповіт на племінницю ОСОБА_17 про що у подальшому шкодувала про це. (а. с. 156-157, 166-169)

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справ визначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 38)

Ухвалою суду від 14.03.2024 р. справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Слухання справи призначено на 11.30 год. 24 квітня 2024 року. (а. с. 40-41).

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 29 квітня 1994 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та прописаний за адресою: квартира АДРЕСА_1 з 06 травня 1994 р. (паспорт НОМЕР_2 виданий 21.01.1998 р.). (а. с. 5)

Зі змісту Свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 розірвано шлюб 19 квітня 1989 р. про що в книзі про розірвання шлюбу зроблено запис № 218. Після розірвання шлюбу йому присвоєно прізвище ОСОБА_20 . (а. с. 118).

Зі змісту Свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 розірвано шлюб 21 лютого 1977 р. Після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_23 . (а. с. 120).

29 квітня 1994 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб про що у Книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний запис № 634 від 29.04.1994 р. (а. с. 7).

Зміст Витягу з реєстру Житомирської територіальної громади від 04.10.2023 р. свідчить, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 з 06 травня 1994 року. (а. с. 8)

Згідно Свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 9).

Зі змісту інформації Управління житлово-будівельного кооперативу № 2 від 10.10.2023 р. свідчить, що «…членом кооперативу за адресою: АДРЕСА_4 , була ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вищевказана квартира виплачена повністю, вартість виплаченого паю складає 6 485 крб. 36 коп. Перший пайовий внесок був сплачений у 1988 р. в сумі 2 440 крб. 00 коп. Останній пайовий внесок сплачений 24.01.1992 р. в сумі 2 929 крб. 36 коп...» (а. с. 10).

Актом Житлово-будівельної компанії № 2 від 10.10.2023 р. № 300 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає у квартирі АДРЕСА_1 з січня 1990 р. по теперішній час. (а. с. 11).

Згідно Довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське Бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 6476 від 15.11.2021 р. свідчить, що «…згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи № 16007, за адресою: квартирі АДРЕСА_1 , право власності на нерухоме майно, зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі реєстраційного посвідчення виданого 05.04.1993 р. Житомирським міським бюро технічної інвентаризації. (а. с. 12,13).

Згідно технічно паспорту на квартирі АДРЕСА_1 , який виготовлено 03.11.2021 р. замовником була ОСОБА_5 . (а. с. 15-19).

Зі змісту Заповіту від 09 грудня 2021 р. свідчить «… ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження - село Хренівка Барського району Вінницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: належну мені квартиру АДРЕСА_1 , я заповідаю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , та покладаю на неї заповідальний відказ: надати право довічного і безоплатного проживання та користування належною мені квартирою АДРЕСА_3 моєму чоловіку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за цією ж адресою.

В разі відмови спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини, або неприйняття ним спадщини, обов`язок виконання умов заповідального відказу покладаю на спадкоємців за законом.

Зміст статті 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку в спадщині та етапі 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору, мені нотаріусом роз`яснено.

Заповіт складено і підписано в двох примірниках, один із яких зберігається у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Тукової Н.Є., а другий видається заповідачу…» (а. с. 20).

На підставі Звіту ПП «Бюро оцінки «Фенікс-А» від 16.10.2023 р. вартість квартири АДРЕСА_1 складає 334 (триста тридцять чотири тисячі грн.) 00 коп. (а. с. 23-37).

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

За наведених обставин, підлягають застосуванню норми діючого законодавства, яке було чинним на момент вчинення оспорюваного актового запису, тобто КпШС України у редакції 1969 р.

Статтею 38 КпШС України встановлено, що за життя подружжя шлюб може бути розірваний шляхом розлучення за заявою одного з подружжя або їх обох.

Розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами запису актів громадянського стану (стаття 39 КпШС України).

Згідно зі статтею 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

У пунктах 75 та 76 Інструкції Про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції Української РСР від 29 грудня 1984 р. № 22/5 зазначено, що реєстрація розірвання шлюбу провадиться за місцем проживання подружжя або одного з них. Реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться за заявою подружжя або одного з них по пред`явленні копії рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита. У випадках, коли один з подружжя, що розриває шлюб, звільнений від сплати державного мита, реєстрація розірвання шлюбу і видача йому свідоцтва провадиться незалежно від сплати державного мита другим з подружжя. Шлюб припиняється з часу реєстрації розлучення в книзі записів актів про розірвання шлюбу, тобто датою припинення шлюбу є не дата постановлення рішення суду про розірвання шлюбу, а дата реєстрації розлучення в органі реєстрації актів громадянського стану хоча б одним з подружжя.

Суд критично відноситься до позиції позивача в тій частині, що квартира була придбана під час сумісного проживання.

Так, зі змісту інформації Управління житлово-будівельного кооперативу № 2 від 10.10.2023 р. свідчить, що «…членом кооперативу за адресою: АДРЕСА_4 , була ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вищевказана квартира виплачена повністю, вартість виплаченого паю складає 6 485 крб. 36 коп. Перший пайовий внесок був сплачений у 1988 р. в сумі 2 440 крб. 00 коп. Останній пайовий внесок сплачений 24.01.1992 р. в сумі 2 929 крб. 36 коп...» (а. с. 10).

Зі змісту Свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 розірвано шлюб 19 квітня 1989 р. про що в книзі про розірвання шлюбу зроблено запис № 218. Після розірвання шлюбу йому присвоєно прізвище ОСОБА_20 . (а. с. 118).

29 квітня 1994 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб про що у Книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний запис № 634 від 29.04.1994 р. (а. с. 7).

Отже, оскільки загальне правило щодо часу припинення шлюбу на час спірних правовідносин містилося у статті 44 КпШС України, згідно з якою шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану, твердження представника позивача проте, що шлюб був розірваний з моменту винесення рішення суду є безпідставними та необґрунтованими. (Постанова ВС № 760/30720/21 від 31.01.2024 р.).

Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно ст. 17 КпШС не допускається укладення шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь- якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.04.1989 р. серії НОМЕР_5 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 .

Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_5 з 1987 р. суперечить вимогам ст. 17 КпШС, оскільки попередній його шлюб з ОСОБА_19 був розірваний лише 19.04.1989 р. (Постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 р. у справі № 244/4801/13-ц).

Оскільки ОСОБА_5 була членом кооперативу за адресою АДРЕСА_4 з 1988 р., а перший пайовий внесок було нею сплачено в 1988 р., то твердження позивача про те, що пайові внески сплачувались за спільні кошти (під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) спростовується матеріалами справи.

Отже, квартира АДРЕСА_1 набута у власність ОСОБА_5 за особисті кошти і на неї не поширюються спільна сумісна власність з ОСОБА_1 .

Суд критично відносить до позиції позивача щодо проживання однією сім`єю.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 р. у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту б мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 р. № 5-рп/99 у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні світлини самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, зокрема: від 27 лютого 2019 р. у справі № 522/25049/16, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 р. у справі № 712/14547/16, провадження № 61-44641св18, від 12 грудня 2019 р. у справі № 466/3769/16, провадження № 61-5296св19, від 24 січня 2020 р. в справі № 490/10757/16, провадження № 61-42601св18, від 18 жовтня 2023 р. в справі № 201/11673/20, провадження № 61-10383св23.

Також факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 р. у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 р. у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 р. у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 р. у справі № 694/1540/20).

У постанові від 03 липня 2019 р. у справі № 554/8023/15 (провадження № 14- 13Оце 19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержаній спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 р. у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 р. у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 р. у справі № 199/3941/20.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Будь яких інших доказів, з яких можна було б встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачем не надано та матеріали справи таких не містять.

В матеріалах даної справи відсутні докази фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї; витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази).

Жодний зі свідків не дав показання проте, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільний побут та спільний бюджет. Покази про те, що бачили їх разом на святах та біля будинку не є достатнім. Немає доказів про заробітну плату ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 , останній був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 06.05.1994 р., тобто після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_9 , що також підтверджує той факт, що сторони не проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд критично відноситься до позиції позивача в частині позовних вимог щодо визнання заповіту частково недійсним.

Так, згідно Заповіту від 09 грудня 2021 р. свідчить «… ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження - село Хренівка Барського району Вінницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: належну мені квартиру АДРЕСА_1 , я заповідаю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , та покладаю на неї заповідальний відказ: надати право довічного і безоплатного проживання та користування належною мені квартирою АДРЕСА_3 моєму чоловіку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за цією ж адресою…»

З аналізу тексту заповіту свідчить, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , на випадок її, ОСОБА_5 , смерті, заповідає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 але при цьому вона, ОСОБА_5 покладає на ОСОБА_3 заповідальний відказ а саме: «…надати право довічного і безоплатного проживання та користування належною їй, ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_3 її, ОСОБА_5 чоловіку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за цією ж адресою.

Тобто, ОСОБА_1 , згідно заповіту, має право довічного і безоплатного проживання та користування належною ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_3 .

Диспозиція ст. 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Це означає, що якщо спадкодавець залишив заповіт, то спадкування буде здійснюватися відповідно до його волі, висловленої в заповіті. Якщо заповіту немає, спадкування здійснюється за законом, тобто, спадщина ділиться серед спадкоємців, визначених законом (спадкоємці першої черги, другої черги тощо), як зазначено у статті 1261 Кодексу.

За своєю правовою природою заповіт є одностороннім правочином і тому регулюється нормами не тільки спадкового права, але також підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та про недійсність правочинів.

Позивачем, під час судового засідання, при досліджені доказів судом не встановлено факту, щодо недійсності правочину.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_5 уклала 09.12.2021 р. будучи здоровою, усвідомлюючою свої дії людиною. Про укладання заповіту ОСОБА_1 знав, про що він підтвердив у позовній заяві та під час судового засідання. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто протягом майже двох років заповідач свою волю, висловлену у заповіті не змінила, що спростовує доводи позивача про визнання заповіту частково недійсним.

Враховуючи прийняте судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та зміст статті 141 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

З урахуванням встановленого судом, керуючись принципами законності, справедливості, Конституцією України, Законом України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Пленум ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76 - 82, 89, 141, 188, 263,273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири та визнання заповіту частково недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового процесу

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місто реєстрації: квартира АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місто реєстрації та проживання: квартира АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення виготовлено 30 травня 2025 р.

Суддя Богунського районного

суду міста Житомир І.Г.ПЕРЕКУПКА