КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 381/5625/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8882/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Фастівської окружної прокуратури на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Соловей Г.В., у справі за позовом заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. інтересах держави в особі Фастівської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

13 лютого 2025 року заступник керівника Фастівської окружної прокуратури Київської області Чухіль С. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження майна - об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 103 - нежитлової будівлі, загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1-7).

В обґрунтуванні заяви зазначено, що Фастівською окружною прокуратурою 03 грудня 2024 року подано до Фастівського міськрайонного суду Київської області позов в інтересах держави в особі Фастівської міської ради до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 112 - нежитлову будівлю загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду у справі № 381/5625/24 від 18.12.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Водночас з`ясовано, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06 грудня 2024 року на підставі договору дарування від 06.12.2024 року, серія та номер 1468, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Марчук Т.С., ОСОБА_2 відчужено за договором дарування на користь ОСОБА_1 торгівельний павільйон, загальною площею 37,8 кв.м., з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 103 та здійснено державну реєстрацію права власності за останнім, при цьому, достеменно знаючи про звернення прокурора до суду з вказаним позовом.

Вважав, що є обґрунтовані підстави передбачати ймовірне вчинення відповідачем у даній справі таких дій, що в свою чергу унеможливить, за умови задоволення позовних вимог прокурора, повне та реальне поновлення інтересів держави та матиме своїм наслідком необхідність вжиття додаткових заходів представницького характеру, а тому існує необхідність у забезпеченні позову.

Вважав доведеним існування взаємозв`язку між предметом позовних вимог та обраним заходом забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження та відповідно наявність правових підстав, визначених ст. 149 ЦПК України, для задоволення вимог заяв прокурора про забезпечення позову.

Оскільки розгляд вказаної справи з належним суб`єктним складом та виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 та чи перебуватиме у власності останнього на момент ухвалення судового рішення спірне нерухоме майно, застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчиняти дії щодо відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна, безпосередньо пов`язана із предметом позову та забезпечить реальне виконання судового рішення у разі його задоволення (а.с. 1-7).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року в задоволенні заяви заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. про забезпечення позову відмовлено (а.с. 22-25).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 06 березня 2025 року керівник Фастівської окружної прокуратури Удовиченко Р.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову (а.с. 29-32).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що підставою для пред`явлення позову слугувало те, всупереч вимог чинного законодавства з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на тимчасову споруду під виглядом об`єкту нерухомості, що знаходиться в АДРЕСА_1 , чим штучно обтяжено (згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) фактично вільну від будь-якої забудови землю, з метою її подальшого отримання в користування поза земельними торгами. Викладені порушення вимог законодавства свідчать про наявність обґрунтованих підстав скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 103 - нежитлову будівлю загальною площею - 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Незважаючи на відсутність за адресою: АДРЕСА_1 будь-якої нежитлової будівлі, державна реєстрація права приватної власності на нежитлову будівлю здійснена з порушенням чинного законодавства та всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної реєстрації права власності на торгівельний павільйон за ФОП ОСОБА_2 стала довідка № 02 від 08.04.2019 та технічний паспорт № 04 від 08.04.2019, виданий ТОВ «Діамант Проект». Однак, в реєстраційній справі відсутній технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості та наявний технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться в місті Боярка Києво-Святошинського (нині - Фастівського) району, що ще раз підтверджує факт порушення вимог законодавства реєстратором при здійсненні реєстраційних дій. Крім цього, з довідки № 02 від 08.04.2019, виданої ТОВ «Діамант Проект», вбачається, що площа торгівельного павільйону становить 37,8 кв.м., знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , самовільна забудова та перепланування відсутні. Водночас, підтвердженням того, що за вказаною адресою розміщена тимчасова споруда - торговий павільйон є паспорт прив`язки тимчасової споруди-торгівельного павільйону №8 від 31.12.2013, виданий ФОП ОСОБА_2 відділом містобудування та архітектури Фастівського міськвиконкому та викопіювання із ситуаційного плану міста Фастова, що розроблялося ФОП ОСОБА_3 з метою отримання вказаного паспорту, на якому власне і зображено місце розташування торгівельного павільйону. Окрім цього, підтвердженням розташування тимчасової споруди на земельній ділянці з кадастровим номером: :09:005:0031 є відповідні договори оренди землі, що укладалися Фастівською міською радою та ФОП ОСОБА_2 . Зокрема, відсутність на земельній ділянці з кадастровим номером: :09:005:0031 об`єкту нерухомості, а саме, нежитлової будівлі торгівельного павільйону підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 06.11.2024 проведеного робочою групою на виконання розпорядження голови Фастівської міської ради №261-06 Фастівської міської ради. Зокрема, актом підтверджується, що земельна ділянка знаходиться по АДРЕСА_1 , огороджена парканом з порушенням меж, визначених договором оренди, на земельній ділянці розміщений торгівельний кіоск без видимих елементів фундаменту.

На противагу доводам суду про відсутність спору між позивачем та ОСОБА_1 та обґрунтування статусу відповідача зазначав, що опрацюванням даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 06.12.2024 о 12-08 год. здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на спірний торгівельний павільйон загальною площею 37,8 кв.м, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 112, на підставі договору дарування від 06.12.2024, серія та номер 1468, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Марчук Т.С. У зв`язку з цим, 22.01.2025 позивачем подано до Фастівського міськрайонного суду клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, яке 13.02.2025 розглянуто в судовому засіданні та винесено ухвалу про задоволення останнього, замінивши неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного ОСОБА_1 .

Звертав увагу на те, що заява про забезпечення позову у вказаній справі подана до Фастівського міськрайонного суду 13.02.2025, тобто до прийняття рішення про зміну відповідача. Отже, враховуючи те, що оскаржувана ухвала про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову прийнята після ухвалення рішення про заміну відповідача у справі, доводи суду щодо відсутності спору між позивачем та ОСОБА_1 , необґрунтованості статусу відповідача, є безпідставними та необґрунтованими.

При цьому, дії щодо відчуження спірного об`єкту нерухомості з метою ускладнення, унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 та чи перебуватиме у власності останнього на момент ухвалення судового рішення, спірне нерухоме майно.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 (дійсний відповідач на час подання заяви про забезпечення позову) свідомо вчинені вказані дії з метою уникнення цивільно-правової відповідальності та неможливості скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, наведене лише додатково вказує на наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження спірного об`єкту нерухомості.

Судом першої інстанції не враховано обставини, доводи та обґрунтування прокурора, що невжиття заявленого заходу забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави, а також викликати подальше утруднення виконання рішення суду. Судом першої інстанції не взято до уваги, що заборона вчиняти будь які дії щодо відчуження спірного майна у цій справі має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, що заявлені, і такий захід може забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не ґрунтуються на дослідженні усіх обставин та доводів заявника у справі та не відповідають вимогам законодавства.

Вжиття саме таких заходів забезпечення є адекватним змісту порушеного права власності держави на землю, на відновлення якого поданий позов прокурора у даній справі, та, за умови його задоволення, не створить труднощів при виконанні рішення суду (а.с. 29-32).

13.03.2025 року до суду надійшла заява від керівника Фастівської окружної прокуратури Удовиченко Р.А., в якій останній зазначив та просив врахувати, що при поданні позовної заяви, клопотання про зміну відповідача, заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги допущено механічну помилку стосовно реєстраційного номерку спірного нерухомого майна, замість вірного номеру 112 зазначено невірний НОМЕР_1 (а.с. 40).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні прокурор Лебедєва Р.Р. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач Фастівська міська рада про розгляд справи апеляційним судом 29 травня 2025 року була сповіщена 12 травня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС. Повідомлення третьої особи ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця перебування до суду не надходили. Поряд з цим, третя особа ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом 29 травня 2025 року була сповіщена 08 травня 2025 року врученням повідомлення повнолітньому члену сім`ї - її сину ОСОБА_1 , про що є письмова розписка в справі і цих обставин ОСОБА_1 в суді не заперечував. (а.с. 63-72, 74-77а).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року № ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (порівняйте: «Кудла проти Польщі» [GC], № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, «Міфсуд проти Франції» [GC], № 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, з матеріалів справи відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 03.12.2024 року Заступник керівника Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. в інтересах держави в особі Фастівської міської ради Київської області звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, в якому просив скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

22 січня 2024 року, через канцелярію суду, представник позивача Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. подав клопотання заяву в якому просив замінити неналежного відповідача у справі з ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 , одночасно змінивши процесуальний статус ОСОБА_2 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Клопотання мотивовано тим, що позовну заяву прокуратурою подано до суду наручно. Водночас з`ясовано, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.12.2024 року здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Таким чином, на даний час виникли об`єктивні обставини для залучення до участі у цій справі належного відповідача та відповідно звернення до нього позовних вимог, одночасно змінивши процесуальний статус ОСОБА_2 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року замінено неналежного відповідача у справі № 381/5625/24 за позовом Заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. в інтересах держави в особі Фастівської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно з ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), одночасно змінено процесуальний статус ОСОБА_2 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Таким чином, на час постановлення оскаржуваної ухвали районного суду предметом судового розгляду в даній справи є вимога про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 112- нежитлову будівлю загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор посилався на те, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.12.2024 року на підставі договору дарування, серія та номер 1468, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Марчук Т.С., ОСОБА_2 було відчужено на користь ОСОБА_1 торгівельний павільйон, загальною площею 37,8 кв.м., з реєстраційним номеромоб`єкта нерухомого майна - 112 та здійснено державну реєстрацію права власності за останнім, при цьому, достеменно знаючи про звернення прокурора до суду з вказаним позовом. При цьому, оскільки розгляд вказаної справи з належним суб`єктним складом та виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 та чи перебуватиме у власності останнього на момент ухвалення судового рішення спірне нерухоме майно, позивач вважав, що застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчиняти дії щодо відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна, безпосередньо пов`язана із предметом позову та забезпечить реальне виконання судового рішення у разі його задоволення.

До заяви про забезпечення позову додано витяг з Державного реєстру речових прав № від 06.12.2024, з якого вбачається, що 06.12.2024 року на підставі договору дарування серії та номер 1468 від 06.12.2024 року, приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т.С. за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на торгівельний павільйон, загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 112 (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що до неї не додані належні докази на обґрунтування обставин, викладених в заяві, також відсутні докази про предмет спору та взагалі існування такого спору між позивачем та ОСОБА_1 . Відсутні докази, що обґрунтовують статус відповідача ОСОБА_1 , власником майна якого він є і на яке просить заявник накласти арешт, як і докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з даною заявою вчиняє дії, щодо відчуження майна, на яке позивач просить вжити заходи забезпечення позову, а тому самі лише твердження представника про потенційну можливість невиконання рішення суду у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на те, що предметом позову є вимога про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 112 - нежитлову будівлю загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо вказаного нерухомого майна є саме тим заходом забезпечення позову, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення позову, забезпечить можливість ефективного захисту прав позивача та його інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 112 - нежитлову будівлю, загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 є співмірним із пред`явленими позовними вимогами.

Поняття співмірності передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з ЄДРСР вбачається, що ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року у справі № 381/5625/24 замінено неналежного відповідача у справі № 381/5625/24 за позовом Заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. в інтересах держави в особі Фастівської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно з ОСОБА_2 на належного відповідача - ОСОБА_1 , одночасно змінивши процесуальний статус ОСОБА_2 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Відтак, посилання суду першої інстанції, що відсутні докази про існування спору між позивачем та ОСОБА_1 , а також докази, які обґрунтовують статус відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів оцінює критично, оскільки 13 лютого 2025 року Фастівським міськрайонним судом Київської області (в складі цього ж суду, яким постановлені ухвали від 13 лютого 2025 року і від 17 лютого 2025 року у цій справі) замінено неналежного відповідача у справі з ОСОБА_2 на належного відповідача - ОСОБА_1 , тобто до постановлення оскаржуваної ухвали 17 лютого 2025 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З огляду на викладене, апеляційний суд критично оцінює посилання суду першої інстанції на те, відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з даною заявою вчиняє дії щодо відчуження майна, на яке позивач просить вжити заходи забезпечення позову.

З огляду на наявність між сторонами спору, існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, враховуючи предмет та підстави позову та приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження майна - об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 112 - нежитловоїбудівлі, загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову внаслідок існування таких обставин.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат має бути здійснений під час ухвалення судового рішення по суті спору, а тому вимога прокурора про стягнення судових витрат за оскарження ухвали районного суду є передчасними.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому судом апеляційної інстанції відхилені.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Фастівської окружної прокуратури - задовольнити частково.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року - скасувати.

Заяву заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити відповідачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вчиняти дії щодо відчуження майна - об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 112 - нежитлової будівлі, загальною площею 37,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: Фастівська міська рада Київської області (код ЄДРПОУ - 34446857).

Боржник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 29 травня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

О.В. Борисова

В.В. Саліхов