Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/397/25
Провадження № 2/499/335/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 червня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до відповідача, згідно якого просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 10.10.2009 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 , також просив суд малолітню дитину ОСОБА_3 залишити для подальшого проживання, самостійного виховання та утримання разом з батьком, тобто позивачем ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що 10.10.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Сімейне життя між ним не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних поглядів на життя та шлюб. Шлюбні відносини між ними припинилися, ведення спільного господарства відсутнє, проживають наразі окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам, тому просив шлюб розірвати.

Позивач, як батько, має повну можливість забезпечити доньці ОСОБА_3 належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням, адже за будь-яких умов донька потребує стабільності та обов`язкового батьківського піклування. У позивача з донькою був завжди і є стійкий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. При цьому відповідач не може повною мірою зайнятись вихованням доньки, оскільки планує їхати на постійні заробітки закордон та проживає на даний час за іншою адресою, не заперечуючи при цьому проти розірвання шлюбу та залишення дитини з ним на виховання. На підставі такого, в інтересах доньки, позивач просить суд малолітню дитину ОСОБА_3 залишити для подальшого проживання, самостійного виховання та утриманні разом з батьком, тобто позивачем.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, неявка останніх не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

10.10.2009 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно відомостей, наданих сільською радою та витягів з реєстру територіальної громади, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за однією адресою з позивачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки наданою Іванівською селищної ради, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , але проживає на території Коноплянської сільської ради, як вказала відповідач у власній заяві, проживає остання в АДРЕСА_3 .

Обставини, на які посилається позивач, що стали причиною для звернення до суду є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Доказів зворотного у суду немає та такі обставини відповідачем не оспорювались.

Суд вирішуючи справу по суті, застосовуючи норми матеріального права виходить з такого.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу.

Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Частиною 3 статті 56СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Виходячи з наведеного, враховуючи що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить його інтересам, відповідач позов визнав, тому суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

Так, в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Разом з тим, у даній справі позивач просить, окрім визначити місце проживання дитини з ним, залишити малолітню дитину на його самостійному утриманні та вихованні.

Суд вважає, що самостійне утримання та виховання малолітньої дитини позивачем суперечить нормам Сімейного кодексу України в частині рівності прав обох батьків та буде порушувати права та інтереси матері щодо малолітньої дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, одного з батьків дитини є підставою для припинення їх обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Отже, залишення проживати малолітньої дитини разом з батьком на його самостійному утриманні та вихованні може мати негативні наслідки для матері дитини, при цьому жодних доказів того, що відповідач ніби-то має їхати за кордон та не зможе займатися вихованням та утриманням дитини суду не надано.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про залишення проживання дитини з батьком саме на самостійному утриманні та вихованні. Вимога позивача в цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Оскільки сторони по справі, тобто батьки малолітньої дитини дійшли згоди щодо місця проживання дитини з батьком, тобто позивачем, суд не вбачає підстав для відмови у задоволені позову в цій частині.

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На виконання вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини, судові витрати в розмірі 1211,20 грн. залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.10.2009 року у виконавчому комітеті Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області за актовим записом №15.

Залишити проживати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1211,20 грн.(одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.)

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ