Справа № 727/6332/25
Провадження № 2-о/727/250/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Літвінова О.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ з питань опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецька міська рада про визнання недієздатною фізичної особи, встановлення опікунства і призначення опікуна,

в с т а н о в и в :

03 червня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій остання просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження житла її матері ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком до винесення судом рішення у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ з питань опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецька міська рада про визнання недієздатною фізичної особи, встановлення опікунства і призначення опікуна.

Зазначене клопотання подане в межах розгляду заяви про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна. В заяві про визнання недієздатною зазначено, що ОСОБА_2 , 1936 року народження, внаслідок віку, хвороб, поведінки та психічного стану, ймовірно не здатна усвідомлювати значення своїх дій. Мотивом звернення заявниці є необхідність захисту її матері від можливих зловживань з боку сторонніх осіб, які, як стверджується, можуть вплинути на неї з метою відчуження житла.

Оцінивши обґрунтованість заявленого забезпечення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з таких підстав.

Згідно з статтею 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову, якщо їх невжиття може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист чи поновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

На підставі статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов може бути забезпечено, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, накладенням арешту на майно, а також іншими заходами, необхідними для ефективного захисту прав або інтересів заявника.

Як визначено у статті 151 цього ж Кодексу, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі та повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення, зазначення виду забезпечення, а також докази, які підтверджують її обґрунтованість.

Відповідно до положень статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, справи в порядку окремого провадження розглядаються за відсутності спору про право між сторонами.

У свою чергу, стаття 294 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що за результатами розгляду заяви суд відкриває провадження у справі, якщо вона відповідає вимогам Кодексу і підлягає розгляду саме в порядку окремого провадження.

Згідно з статтею 30 Цивільного кодексу України, цивільна дієздатність фізичної особи це здатність набувати цивільних прав та обов`язків, здійснювати їх та нести відповідальність за порушення. Повна дієздатність настає з досягненням особою вісімнадцяти років.

Відповідно до статті 39 Цивільного кодексу України, обмеження цивільної дієздатності фізичної особи допускається виключно у випадках і в порядку, передбачених законом, та лише за рішенням суду.

Як встановлено статтею 319 Цивільного кодексу України, власник здійснює володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо нього будь-які дії, якщо вони не суперечать закону.

Згідно з статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності визнається непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може здійснюватися лише з мотивів суспільної необхідності, на підставі та в порядку, встановлених законом, і за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Разом з тим, справа про визнання фізичної особи недієздатною розглядається в порядку окремого провадження (ст. 293 ЦПК України), в межах якого не вирішується спір про цивільне право або обов`язок, а встановлюється наявність чи відсутність юридичного факту зокрема, стану дієздатності особи.

До моменту ухвалення рішення судом та набрання ним законної сили, особа вважається дієздатною, що узгоджується з презумпцією дієздатності, передбаченою ст.ст. 30, 39 ЦК України. Відповідно, жодних правових підстав для тимчасового обмеження її права користування чи розпорядження майном (в т.ч. житлом) не існує.

Запропонований спосіб забезпечення заборона відчуження квартири фактично є обмеженням речового права, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України, ст. 321, 319 ЦК України та природі окремого провадження.

Правова позиція Верховного Суду (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 у справі № 469/3971/18) також вказує, що забезпечення у справах окремого провадження не може впливати на права інших осіб або змінювати їх обсяг до встановлення юридичного факту, який є предметом розгляду.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявлене забезпечення фактично передбачає дострокове обмеження прав особи, яку ще не визнано недієздатною, що є неприпустимим і не відповідає принципам правової визначеності та змагальності.

Керуючись ст.ст. 149151, 293, 294 ЦПК України, ст.ст. 30, 39, 319, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відчуження житла ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя: Літвінова О.Г.