Справа № 503/704/24
Провадження № 2/503/134/25
28 лютого 2025 року м. Кодима
Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
В позові зазначила, що ОСОБА_2 27.08.2021 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_1 , прибув до вказаного житлового будинку, де діючи з урахуванням сприятливої до нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав чуже майно, а саме: бувшу у використанні металеву трубу діаметром 25 сантиметрів, довжиною близько 2 метрів, вагою 86 кілограм, яка знаходилась під парканом вказаного домоволодіння, вартістю 585 гривень 22 копійки та належала потерпілій ОСОБА_1 , представляючи для неї цінність брухту чорних металів. Після чого, обвинувачений ОСОБА_2 з викраденим майном з місця події зник, розпорядившись ним на власний розсуд та тим самим заподіявши потерпілій матеріальних збитків на суму 585 гривень 22 копійки.
Крім того, ОСОБА_2 31.08.2021 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_1 , прибув до вказаного житлового будинку, де діючи з урахуванням сприятливої до нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через не замкнені ворота проник на територію вказаного об`єкта нерухомого майна, після чого через не замкнені двері проник до середини гаражного приміщення, звідки, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, повторно викрав чуже майно, а саме: бувші у використанні металеві прути, вагою 34 кілограми, вартістю 230 гривень 18 копійок, що представляли для потерпілої ОСОБА_1 цінність брухту чорних металів; бувший у використанні бетонозмішувач «Forte EW2125P» з корпусом чорного кольору та барабаном червоного кольору, об`ємом 125 літрів, потужністю 550 ВТ, вартістю 4493 гривні 28 копійок та саморобний електромлин (зернодробарку), який для потерпілої ОСОБА_1 жодної матеріальної цінності не становить. Після чого, обвинувачений ОСОБА_2 вищевказане викрадене майно навантажив на дерев`яну платформу належного йому мотоцикла марки «Дніпро Мт-11» та завіз викрадені речі до гаражного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, який спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_2 , того ж дня та в той самий час повернувся до домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_1 , де діючи з урахуванням сприятливої до нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через не замкнені ворота проник на територію вказаного об`єкта нерухомого майна, після чого через не замкнені двері проник до середини іншого гаражного приміщення, звідки, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, повторно викрав чуже майно, а саме: бувшу у використанні бензопилу марки «Stihl MS 180» біло-помаранчевого кольору з ручкою чорного кольору, потужністю 1500 Вт, вартістю 2475 гривень 60 копійок, що належить потерпілій ОСОБА_1 .
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_2 , реалізуючи свій єдиний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_1 , в той самий день та час, вже перебуваючи на подвір`ї вищевказаного житлового будинку, діючи з урахуванням сприятливої до нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до одного із вікон домоволодіння, що було пошкоджене, дістав тріснуту шибку та через утворений отвір проник до середини житлового приміщення, звідки, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, умисно, таємно. повторно, викрав бувший у використанні шуруповерт марки «Bosh Easy Drill 1200» з двома акумуляторами до нього, вартістю 1437 гривень 33 копійки, що належить потерпілій ОСОБА_1 .
Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані судом за ч.1 ст.185 за ч.3 ст.185 КК України.
Вироком Кодимського районного суду Одеської області від 21.10.2022 року, що набрав законної сили 22.11.2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та під час розгляду справи останній вартість викраденого майна не оспорював.

З посиланням на викладене, позивачка вказує, що за наслідком вчинення відповідачем кримінального правопорушення, їй було завдану матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає до відшкодування, з боку відповідача ОСОБА_2 .

В обґрунтування завданої матеріальної шкоди, заявленої до стягнення з відповідача, позивач ОСОБА_1 вказує, що така шкода складається із вартості викраденого відповідачем майна, встановленої вироком судом, і яка ОСОБА_2 під час розгляду кримінального провадження не оспорювалась.

Крім того, позивач зазначає, що їй завдано моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки вона опинилася в стресовому стані, було порушено нормальний спосіб життя, враховуючи те, що вона була вимушена докладати додаткових зусиль, витрачаючи час на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав. Тож завдану їй моральну шкоду позивач оцінює у 5000 гривень.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляд цивільної справи у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, місце та час проведення судового засідання, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Це відповідає висновку, який викладено в постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23): «Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки».

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

В ст. 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Приймаючи положення ст. 82 ЦПК України, встановлені вироком Кодимського районного суду від 21.10.2022 року обставини, не підлягають додатковому доказуванню в даній справі та є обов`язковими для врахування в даній справі.

Згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, має важливе значення для усунення наслідків такого правопорушення та поновлення порушених прав громадянина. Саме тому особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право на її відшкодування. Реалізувати це право можна шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні до початку судового розгляду. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Право звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має лише потерпілий від кримінального правопорушення або особа, яка має право діяти від його імені.

Компенсація шкоди здійснюється особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Так, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. В іншому випадку шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні або позову, що подається в порядку цивільного судочинства, коли по справі винесено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили.

Згідно ч. 1ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Згідно із частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

В даному випадку, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 засуджений вироком Кодимського районного суду Одеської області від 21.10.2022 року, що набрав законної сили 21.11.2022 року, за ч.1 та ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі, та був звільнений від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку в 2 роки (а.с.5-10). Цивільний позов в рамках вказаного кримінального провадження не заявлявся.

Вартість викраденого ОСОБА_2 майна, що належить позивачці ОСОБА_1 відповідно до вироку суду від 22.10.2022 року, який набрав законної сили 22.11.2022 року, становить 6160 гривень 79 копійок. Дана обставина в розумінні ч.6 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Приймаючи вищевикладене, враховуючи факт протиправних дій відповідача, встановлену вироком суду вину ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень та наслідками у виді заподіяння позивачці, як потерпілій у даному кримінальному правопорушенні, шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 6160 гривень 79 копійок,

Статтею 23 ЦК встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 статті 23 ЦК передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Також, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пп. 3 п. 10 вказаної Постанови, при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як зазначила в позовній заяві позивачка, відповідач ОСОБА_2 своїми протиправними діями, внаслідок скоєного ним кримінального правопорушення завдав їй моральну шкоду, яка полягає у моральному стражданні, яку вона оцінила в 5 000 гривень.

Враховуючи, що неправомірними діями відповідача за фактом вчинення таємного викрадення майна, яке належить позивачу, останній спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї, а також те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині моральної шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати у відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , матеріальну шкоду в розмірі 6160 (шість тисяч сто шістдесят) гривень 79 копійок та моральну шкоду в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень, а всього стягнути суму в розмірі 11160 (одинадцять тисяч сто шістдесят) гривень 79 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий судовий збір на користь держави в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О. Калашнікова