Провадження № 2/643/352/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до 1. ОСОБА_4

2. ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

про визнання права власності на частину квартири, про захист і

поновлення порушеного права та вселення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Московського районного суду м. Харкова з Октябрського районного суду м. Полтави за підсудністю надійшла справа № 643/12476/20 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_4 (відповідач-1), ОСОБА_5 (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до змісту якого просить суд:

-визнати право власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-захистити та поновити порушене право ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на проживання у квартирі та вселити їх з матір`ю, як законного представника до квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимогу позивач посилається на те, що з 2012 року по 2020 рік позивач перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 . За час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у них народилися сини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Весь час вони проживали за адресою АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_2 . Позивач, як представник неповнолітніх дітей звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з тих підстав, що нею не подано правовстановлюючий документ на спадкове майно. Разом з цим, позивач вказує на те, що після смерті її цивільного чоловіка, відповідач-1 (матір померлого) почала здійснювати на неї та на її дітей психологічний тиск, щоб остання відмовилася від спадщини, яка за законом належить дітям. У подальшому відповідач-1 зачинила двері квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого позивач з дітьми залишилися на вулиці. У зв`язку з цим позивач в інтересах неповнолітніх дітей звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 10.05.2024 року Московський районний суд м. Харкова прийняв до свого провадження справу № 643/12476/20, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 20.06.2024 року.

20.06.2024 року розгляд справи відкладено на 02.08.2024 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у щорічній відпустці.

Ухвалою від 02.08.2024 року Московський районний суд м. Харкова підготовче засідання відклав на 27.09.2024 року, зобов`язав Департамент у справах дітей Харківської міської ради у строк до 26.09.2024 року надати письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог та в порядку ст. 84 ЦПК України витребував копію спадкової справи № 12/2020, заведеної після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Любові Леонідівни.

27.09.2024 року судове засідання відкладено на 17.10.2024 року, у зв`язку з перебування судді Новіченко Н.В. у нарадчій кімнаті.

27.09.2024 року представник відповідача-1 подав клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 03.10.2024 року Московський районний суд м. Харкова клопотання представника відповідача-1 - ОСОБА_10 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив.

17.10.2024 року підготовче засідання відкладено на 21.11.2024 року.

11.11.2024 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Любові Леонідівни надійшли витребувані документи.

Ухвалою від 21.11.2024 року Московський районний суд м. Харкова закрив підготовче провадження та призначив справу № 643/12476/20 до судового розгляду по суті на 24.12.2024 року.

24.12.2024 року представником відповідача-1 подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 24.12.2024 року.

24.12.2024 року розгляд справи відкладено на 07.02.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у відпустці.

07.02.2025 року представником відповідача-1 подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 07.02.2025 року.

07.02.2025 року позивачем подано заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

07.02.2025 року розгляд справи відкладено на 27.02.2025 року.

27.02.2025 року представником відповідача-1 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

27.02.2025 року судове засідання відкладено на 25.03.2025 року за клопотанням представника відповідача-1.

25.03.2025 року судове засідання відкладено на 01.05.2025 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

01.05.2025 року представником відповідача-1 подані письмові пояснення, відповідно до змісту яких представник відповідача-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині захисту і поновлення порушеного права ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на проживання у квартирі та вселення їх разом з їх матір`ю до спірної квартири, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення права на користування майном, що існують певні перешкоди для реалізації майнових прав. Таким чином, відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові.

У судовому засіданні 01.05.2025 року позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 01.05.2025 року не заперечував проти задоволення позову в частині визнання за неповнолітніми дітьми позивача права власності на частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті їх батька. При цьому, представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог щодо захисту і поновленні порушеного права ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на проживання у квартирі та вселення їх разом з матір`ю до спірної квартири оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачами дій, які порушують таке право, тоді як відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідач-2 та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 01.05.2025 року після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 12.05.2025 року.

У судовому засіданні 12.05.2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-1, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , повторно видане 08 лютого 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 1200.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну йому на праві власності 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 у будинку

ОСОБА_6 мав двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю яких є позивач.

З матеріалів спадкової справи № 12/2020 до майна померлого ОСОБА_6 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися:

- ОСОБА_4 (матір померлого);

- позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.02.2025 року власниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 .

Відповідно до поданої приватному нотаріусу відповідачами заяви від 28.01.2020 року, договором між співвласниками за життя спадкодавця частки у праві спільної сумісної власності не визначалися, і відповідачі не заперечують проти визначення частки спадкодавця у спірній квартирі в розмірі 1/4.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 29.01.2020 станом на 21.01.2020 року зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 були: ОСОБА_6 (померлий) та ОСОБА_4 (матір померлого).

04.08.2020 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л, відмовила ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6 на 1/12 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з ненаданням позивачем правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статі 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Судом встановлено, що заповіт спадкодавцем не складався.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України передбачено, що фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Заява про відмову від прийняття спадщини позивачем, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не подавалася.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті свого батька.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з п. 4.15, п. 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (частки квартири), спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (частки квартири).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просила визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/12 частки квартири та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть № 721553, у зв`язку з відмовою нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на майно.

Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів (визнання права власності), який узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України та є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 лютого 2015 у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 у справі № 6-318цс15, та підтримана Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 332/3923/18, провадження № 61-4683 св 20.

За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц, від 11 березня 2021 року у справі № 289/927/19.

Враховуючи вищезазначене, оскільки приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, неповнолітні сини спадкодавця, які прийняли спадщину, не мають можливості реалізувати своє право на спадщину в іншому, ніж судовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про захист і поновлення порушеного права ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на проживання у квартирі та вселення їх разом з їх матір`ю до спірної квартири, суд зазначає наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у статті 16 ЦК України.

Аналіз норм процесуального права, а також норм статей 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь-яке право особи, а саме порушене.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14 червня 2019 року у справі № 910/6642/18 зазначив, що, вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Визначальним у справі є те, чи порушені права та інтереси позивача з підстав позову, які визначені самим позивачем, і на підставі тих доказів, які подані ним на обґрунтування своїх вимог, та чи належний спосіб захисту, обраний позивачем у заявленому ним же позові. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові та не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору (близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19).

Отже, звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див.: постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями ч. ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про вселення малолітніх дітей разом з позивачем до спірної квартири позивач посилається на те, що відповідач-1 16.06.2020 року зачинила двері до квартири, і позивач опинився з дітьми на вулиці без одягу, без документів і без грошей, які залишилися у квартирі. При цьому, відповідач-1 повідомив позивача про те, що навіть у разі оформлення спадкових прав ані діти, ані позивач не будуть проживати у квартирі.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачами вчиняються будь-які дії, спрямовані на перешкоджання малолітнім дітям позивача вселитися у спірну квартиру, проживати в ній та користуватися цим майном.

Наявна в матеріалах справи заява позивача про притягнення відповідача-1 до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а також листи Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 142 від 29.07.2020 № 01-31/309, Харківської місцевої прокуратури № 4 від 22.07.2020 у справі № 02-41р/20, Управління освіти Адміністрації Московського району від 22.07.2020 № 1-49/01-34/20, не є беззаперечними та достатніми доказами на підтвердження вчинення відповідачами дій, спрямованих на перешкоджання в реалізації своїх прав неповнолітнім дітям.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, під час судового розгляду позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачами будь-яким чином порушується цивільне право або законний інтерес малолітніх дітей, в інтересах яких позивач звернувся до суду з даним позовом.

За таких обставин суд вважає заявлені позовні вимоги в цій частині недоведеними, передчасними, у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів пропорційно задоволеній частини позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

2.Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3.Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1 051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн. 00 коп.

6.Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 1 051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн. 00 коп.

7. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_4 ).

9. Відповідач-1: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).

10. Відповідач-2: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ).

11. Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55, ).

Повне рішення складено 02.06.2025 року

Суддя Н.В. Новіченко