Справа №441/2578/21 Головуючий у 1 інстанції:Яворська Н.І.
Провадження №22-ц/811/32/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарі: Назар Х.Б., Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , її представниці ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Яворської Н.І. від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви ОСОБА_3 від 13.11.2006 та поділу спільного майна набутого під час спільного проживання без перебування у шлюбі відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності достовірно встановлено, що після розірвання шлюбу позивач та відповідачка продовжували спільно проживати однією сім`єю і під час такого спільного проживання придбали за спільні кошти спірний житловий будинок та земельну ділянку. Так, 26 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 .. Після реєстрації шлюбу відповідачка прийняла прізвище ОСОБА_5 . Рішенням Самбірського міськрайонного суду від 09 квітня 2006 року в справі №2-768/2006, шлюб розірвано. Зазначає, що таке розірвання шлюбу носило лише формальний характер. Дану обставину підтвердила своїми поясненнями відповідачка ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що позивач є громадянином США (цю обставину також підтверджує сторона позивача) і для того, щоб отримати таке громадянство, він не повинен був перебувати в зареєстрованому шлюбі. Звертає увагу, що в житті позивача і відповідачки після формального розірвання шлюбу нічого не змінилося, вони продовжували проживати разом однією сім`єю, як чоловік і дружина, продовжували вести спільне господарство і набули майно за час такого спільного проживання, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким спільним майном, набутим під час спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю є житловий будинок на АДРЕСА_1 , який був придбаний на ім`я відповідачки ОСОБА_3 , відповідно до договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 p., посвідченого приватним нотаріусом Страшевською Х.Г., а також земельна ділянка площею 0,0755 га, кадастровий номер :34:008:0017, яка розташована за цією ж адресою, на якій цей будинок знаходиться. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в позивача та відповідачки народилася дочка ОСОБА_6 . Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 21 лютого 2007 p про народження, дочка позивача та відповідачки була не лише народжена, а й зачата після розірвання шлюбу. Дана обставина свідчить про те, що після формального розірвання шлюбу позивач та відповідачка продовжували проживати разом як повноцінна сім`я. 09 липня 2015 року відповідачка ОСОБА_3 видала позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Гірником І.А., якою надала йому повноваження на розпорядження земельними ділянками площею 0,1341 га та 0,0253 га, які розташовані по АДРЕСА_1 за ціну і на умовах на його розсуд. Вважає, що дана обставина прямо вказує на те, що навіть станом на 2015 р. позивач та відповідачка вели спільне господарство і мали спільний сімейний бюджет. 09 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_3 подала до Городоцького районного суду позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. В даній позовній заяві відповідачка ОСОБА_3 вказала, що після розірвання шлюбу вона з позивачем ОСОБА_1 проживала разом тривалий час і відповідно підтвердила, що вона та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 . Такою позовною заявою, підписаною відповідачкою особисто, вона сама ж спростувала свої пояснення про те, що, нібито, після розірвання шлюбу вони не проживали разом та про нібито, випадкове зачаття їхньої дочки. Лише цієї позовної заяви відповідачки ОСОБА_3 достатньо для висновку про те, що на момент придбання спірного будинку та земельної ділянки, яке мало місце до народження дочки ОСОБА_7 , позивач та відповідач спільно проживали однією сім`єю. В той же час, саме цей неспростовний доказ суд першої інстанції проігнорував, не давши йому належної оцінки та навіть не згадавши його в оскаржуваному рішенні суду. Будинок з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 був придбаний позивачем та відповідачем під час спільного проживання однією сім`єю за спільні кошти, а також за кредитні кошти, в сумі 16 тис. доларів США, які були отримані за кредитним договором, укладеним відповідачем ОСОБА_3 з AT «Укрсиббанк». Даний кредит позивач та відповідач сплачували спільно і погасили в повному обсягу. Позивачка не мала фінансових можливостей сплатити такий кредит самостійно, оскільки не мала для цього достатніх доходів. Насправді, позивач та відповідач проживали разом, вели спільне господарство і погашали вищевказаний кредит спільними коштами сім`ї, які складалися із доходів позивача та відповідача. Після придбання будинку на АДРЕСА_1 позивач та відповідач протягом року спільно проводили його ремонт. В цей час вони разом з дітьми проживали в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки іншого житла, придатного для проживання в них не було. Після завершення ремонту в будинку на АДРЕСА_1 позивач та відповідач з дітьми переселилися в цей будинок, хоча до середини 2014 р. залишалися зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_2 , тобто до продажу цієї квартири ОСОБА_1 . Діти при цьому відразу після придбання будинку були оформлені і відвідували школу в смт. Великий Любінь і в 2006-2007 навчальному році позивач та відповідач возили дітей зі Львова до школи в смт. Великий Любінь. При цьому слід звернути увагу, що син відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_9 , в зв`язку з навчанням в будівельному коледжі, який знаходиться на АДРЕСА_3 , з метою проживання в гуртожитку (по АДРЕСА_4 ) з 29.09.2009 р. по 29.03.2013 р. був знятий з реєстрації в цій квартирі та зареєстрований в студентському гуртожитку, а з 29.03.2013 р. знову був зареєстрований в квартирі, що було можливо лише за згодою позивача ОСОБА_1 .. Відповідачка підтвердила дані обставини в судовому засіданні. Зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу, незважаючи на формальне розірвання шлюбу в 2006 p., до 2018 р. позивач і відповідач проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбали спірний будинок і земельну ділянку.

В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те що в судовому засіданні інтереси позивача захищав його представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідачки та її представниці в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заяви про збільшення обсягу позовних вимог, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 13, 74 СК України, та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що сторони по справі є колишнім подружжям, згідно копії рішення від 09 квітня 2006 року Самбірського міськрайонного суду Львівської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 розірвано ( т.1 а.с. 15). Згідно договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року ОСОБА_3 придбала будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 52.6 кв.м., з трьома житловими кімнатами та кухнею і земельною ділянкою площею 0,0755 га для обслуговування вищевказаного будинку (т.1 а.с.16-18). Згідно кредитного договору (т.1 а.с.211 ) від 13.11.2006, ОСОБА_3 отримала в АТ «Укрсиббанк» 16000 дол. США, в договорі у п. 1.4 вказано, що кредит надається для купівлі будинку в АДРЕСА_1 . Згідно договору іпотеки вбачається, що ОСОБА_3 (відповідачка) 13.11.2006 в забезпечення зобов`язань для отримання споживчого кредиту в «Укрсиббанк» передала в іпотеку будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (т.1 а.с.120-133). З розрахунків АТ «Укрсиббанк» (т.2 а.с.3-25) видно, що ОСОБА_3 особисто погашала банківський кредит. Заявою ОСОБА_3 13.11.2006 підтвердила нотаріусу, що на день придбання будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вона в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу. Гроші, за які купує вказану нерухомість, є її особистою приватною власністю (т.1 а.с.151). Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду показала, що відповідачка її дочка, спірне майно - будинок та земельну ділянку вона купила за особисті гроші продавши свою квартиру придбану до шлюбу в смт. Рудки, суми не вистачало на новий будинок, тому брала кредит в банку, кредит дочка виплачувала сама і вона, як мати, допомагала їй в цьому, крім того дочка змушена була виїздити на заробітки за кордон, позивач живе в США і отримав там громадянство, спільна дочка позивача та відповідачки народилась у них, коли вони вже не вели спільного господарства, шлюб було розірвано, знає, що її дочка придбала будинок для дітей. Позивач всі зароблені гроші укладав виключно в свою нерухомість та на свою користь. Таким чином, матеріали справи дають підстави для беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_3 (відповідачка) придбала будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 не перебуваючи у шлюбі та не проживаючи однією сім`єю з ОСОБА_1 . В свою чергу, предметом доказування при розгляді справ про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Відтак, в порушення принципів змагальності та диспозитивності, які несуть собою обов`язок учасників справи щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, збирання та надання суду відповідних доказів, позивач не встановлював, що чи можна вважати спірне майно спільно нажитим з відповідачкою. Його посилання на те, що дочка проживала з ним в США не може стверджувати того, що він вів спільне господарство з відповідачкою чи те, що вони спільно набули спірний будинок та земельну ділянку. Таким чином суд прийшов до висновку, що враховуючи пояснення відповідачки, та вивчення матеріалів справи у сукупності, заслухавши покази свідка, факт спільного проживання та пов`язаність спільним побутом між сторонами, позивачем не доведено і матеріалами справи не підтверджується. Доводи представника позивача, що у квартирі позивача в м. Львові були зареєстровані діти відповідачки та сама відповідачка, не можуть свідчити про спільне проживання сторін однією сім`єю з огляду на те, що реєстрація не зобов`язує до певних обов`язків чи ведення спільного побуту.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У листопаді 2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, в якому (з врахуванням заяви про збільшення обсягу позовних вимог) просив:

- визнати недійсною заяву відповідачки ОСОБА_3 від 13.11.2006 року адресовану приватному нотаріусу Страшевській Х.Г., що вона як набувач будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування цього будинку та господарських споруд, станом на 13 листопада 2006 року у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, гроші, за які вона купує дану нерухомість є її особистою приватною власністю;

- поділити спільне майно, набуте позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 під час їхнього спільного проживання однією сім`єю без перебування у шлюбі, а саме житловий будинок загальною площею 105.1 кв.м, житловою площею 52.6 кв.м та земельну ділянку для обслуговування будинку, що розташовані в АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності по 1/2 частці на вказане майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 26.10.2002 по 09.04.2006 перебував у шлюбі з відповідачкою, а в квітні 2006 року шлюб між ними розірвано. Однак, рішення суду носило формальний характер. Насправді в житті позивача та відповідачки нічого не змінилось, вони продовжували проживати разом однією сім`єю як чоловік і дружина до 2018 року, продовжували вести спільне господарство і набули майно за час такого спільного проживання, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Крім цього, відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Стаття 69 СК України, вказує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Окрім цього у статті 70 Кодексу зазначається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Окрім наведеного ст. 71 СК України регулює способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до такої, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на зазначені положення закону, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Страшевською Х.Г. та зареєстрованого у реєстрі за №1995, ОСОБА_12 (продавець) передав у власність, а ОСОБА_13 (покупець) прийняла житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими побутовими будівлями і спорудами (т.1, а.с.146-161).

Згідно договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Страшевською Х.Г. та зареєстрованого у реєстрі за №1999, ОСОБА_12 (продавець) передав у власність, а ОСОБА_13 (покупець) набула у власність земельну ділянку площею 0,0755 гектарів у межах згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки, розташовану на території АДРЕСА_1 (т.1, а.с.162-186).

Із заяв від 13 листопада 2006 року наданих відповідачкою приватному нотаріусу Городоцького районного нотаріального округу Страшевській Х.Г., вбачається, що ОСОБА_3 стверджувала, що станом на 13 листопада 2006 року у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, гроші за які відповідачка купує вказану нерухомість є її особистою приватною власністю. (т.1, а.с.151, 166).

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (актовий запис №417), зареєстрований 26 жовтня 2002 року у відділі реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції м.Львова розірвано (т.1, а.с.15).

Однак, із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 лютого 2007 року виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6 , батьком якої є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_3 , сторони по справі (т.1, а.с.22).

Листом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 20.09.2021 року №35-вих-84443 підтверджується, що в Реєстрі Львівської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_5 за період з 01.01.2006 року по 01.01.2015 року було зареєстровано п`ятеро осіб, а саме: ОСОБА_1 1965 р.н. з 10.03.2009 по 13.08.2014, з 19.09.2014; ОСОБА_3 1994 р.н. з 16.06.2006 по 29.09.2009, з 29.03.2013 по 23.08.2014; ОСОБА_6 2007 р.н. з 08.08.204 по 29.08.2014; ОСОБА_3 1978 р.н. з 16.06.2006 по 23.08.2014; ОСОБА_14 1995 р.н. з 26.06.2014 по 23.08.2014 (т.1, а.с.28).

Вказаним підтверджується, що навіть після розірвання шлюбу сторони продовжували фактично проживати разом в одній квартирі (в якій були зареєстровані, разом з іншими дітьми відповідачки) та в таких народилась спільна донька. Доводів протилежного відповідачкою не доведено та доказів на підтвердження роздільного проживання не надано.

Окрім того, 19.07.2015 року ОСОБА_13 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником на підставі договору-доручення, укладеного між ними в усній формі, в усіх державних установах, організаціях та підприємствах усіх форм власності, в тому числі в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, органах Держкомзему, Держземагентстві, органах ДПІ, органах нотаріату, органах місцевого самоврядування, з питань розпорядження (продажу) належної відповідачці земельної ділянки, площею 0,1341 га, кадастровий номер :00:34:008:0018 та земельної ділянки площею 0,0253 га, кадастровий номер :34:008:0019, що розташовані: АДРЕСА_1 , за ціну і на умовах на його розсуд, що підтверджується довіреністю від 19.07.2015 року посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником І.А. та зареєстрована в реєстрі за №819.

Також, як вбачається з копії позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини долученої до матеріалів даної справи від 9.02.2018 року, відповідачка у такій зазначила: «Після розірвання шлюбу ми ще тривалий час проживали разом. У 2007 році у нас народилась донька: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .» (т.1, а.с.34).

Також, ухвалою, що була занесена до протоколу судового засідання від 18.03.2025 року колегія суддів Львівського апеляційного суду витребувала для огляду матеріали цивільної справи №441/1045/22.

З матеріалів справи №441/1045/22 вбачається, що подаючи заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину 1.08.2022 року, ОСОБА_3 вказує, що у шлюбі з ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_6 (а.с.1, справа №441/1045/22).

Крім цього, з копій довідки ПП «Лужецький ІнвертВіта» про роботу на даному підприємстві відповідачки та розмір її зарплати за 2004-2006 роки від 08.03.2023 року та довідки ТОВ «Рай» від 08.03.2023 року про роботу на даному підприємстві відповідачки та розмір її зарплати за 2003-2015 роки вбачається, що навіть після розірвання шлюбу відповідачка продовжувала працювати на підприємствах, де директором був позивач по 2015 рік (т.1, а.с.205, 207).

Відтак, колегія суддів вважає, що долученими до матеріалів справи доказами в їх сукупності та поясненнями сторін підтверджується, що позивач та відповідачка до 2018 року проживали разом, вели спільний побут, проводили спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, в таких народилась спільна донька, що свідчить про наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Протилежного сторонами не доведено, належними та допустимими доказами не спростовано.

Окрім цього, як вбачається з договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Страшевською Х.Г. та зареєстрованого у реєстрі за №1995 та договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Страшевською Х.Г. та зареєстрованого у реєстрі за №1999, вартість житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0755 гектарів у межах згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1 разом становить 173720,00 грн. (ціна будинку 150560 грн та ціна земельної ділянки 23160 грн.).

Також, дійсно, 13.11.2006 року між Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Страшевською Х.Г. та зареєстрований в реєстрі за №2008, 2009, предметом якого став житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0755 га, надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована на території АДРЕСА_1 , а банком відповідно було надано відповідачці кредит на придбання нерухомості на суму 16000,00 доларів США відповідно до Договору про надання споживчого кредиту №0/С, який було погашено до 2018 року.

Відповідно, борг за Договором про надання споживчого кредиту №0/С погашався ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом, що підтверджується довідками про доходи позивача та відповідачки (т1, а.с.203-208; т.2, а.с.4-25; т.2, а.с.28-36). Доходів відповідачки для погашення кредиту слід вважати недостатніми, зважаючи на вказані довідки (доходи Рурки за 2003-2015 роки 102275,8 грн (528,34 грн. +101747,46 грн.). Доказів на підтвердження інших особистих коштів (заощаджень) відповідачка не надала.

Окрім цього, відповідачка ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не навела жодних інших обґрунтованих доводів та не подала суду належних та допустимих доказів, що кредит за Договором про надання споживчого кредиту №0/С вона погасила самостійно, тобто лише за власні кошти. Зокрема, даних про особисті заощадження, наявність коштів від продажу певного особистого майна, тощо.

Відповідно, слід вважати що спірні житловий будинок та земельна ділянка були придбані спільно сторонами у час проживання їх однією сім`єю, однак без реєстрації шлюбу та такі об`єкти права власності є їх спільною сумісною власністю, оскільки інше не було встановлене письмовим договором між ними.

Однак, як вбачається з копії Договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К., зареєстрований в реєстрі за №3665, ОСОБА_3 продала квартиру, яка належала їй на праві особистої власності, оскільки була набута нею до шлюбу та спільного проживання з позивачем за адресою: АДРЕСА_6 за 30000,00 грн. Вказаного позивачем не спростовано.

Вартість вказаної квартири становить 17,27% у вартості придбаного житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0755 гектарів для обслуговування будинку.

Відповідно, з врахуванням цієї суми коштів, яка належала на час придбання спірних об`єктів нерухомості позивачці на праві особистої власності та була використана для їх придбання (вказаного знову ж позивач не спростував), права власності на житловий будинок та земельну ділянку підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, за ОСОБА_1 слід визнати 41,365%, а за ОСОБА_3 58,635% у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_7 та на земельну ділянку для обслуговування цього будинку площею 0,0755 га, кадастровий номер :34:008:0017, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Що стосується вимог позовної заяви та апеляційної скарги в частині визнання заяви відповідачки від 13.11.2006 року адресовану приватному нотаріусу Страшевській Х.Г., що вона як набувач будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування цього будинку та господарських споруд, станом на 13 листопада 2006 року у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, гроші, за які вона купує дану нерухомість є її особистою приватною власністю, то, колегія суддів вважає, що така вимога є неналежним та неефективним способом захисту, а відповідно до задоволення не підлягає, хоч вказані твердження в заявах відповідачки у приватного нотаріуса слід вважати дійсності не відповідали, про що йшлося.

Враховуючи вказане, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким слід визнати за ОСОБА_1 41,365% та за ОСОБА_3 58,635% частки у праві власності на житловий будинок, загальною площею 105,1 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м. на АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього будинку площею 0,0755 га, кадастровий номер :34:008:0017, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , які набуті ними за час проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 41,365% та за ОСОБА_3 58,635% частки у праві власності на житловий будинок, загальною площею 105,1 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м. на АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього будинку площею 0,0755 га, кадастровий номер :34:008:0017, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , які набуті ними за час проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П.Крайник

М.М. Шандра