РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни до Пологівської районної ради Запорізької області, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дерев`янко І.О. звернувся до суду з позовом до Пологівської районної ради Запорізької області, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачу належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.10.1993 року, яке видано (орган приватизації) ДМП «ІМПУЛЬС» на підставі наказу від 06.10.1993 року за №25.

Свідоцтво про право власності на житло від 06.10.1993 року, засвідчено ДП «ІМПУЛЬС», здійснено запис у реєстрову книгу №1 за №401.

Свідоцтво про право власності на житло від 06.10.1993 року видано позивачу як співробітнику ОП « Керамос-Мінерал» м.Пологи.

На території м.Пологи реєстрація прав до 2013 року здійснювалась КП « Імпульс» Пологівської районної ради.

Пологівською районною радою Пологівського району Запорізької області прийнято рішення про відчуження КП « ІМПУЛЬС», наразі ТОВ «ІМПУЛЬС», є особою приватного права.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. № 376, м.Пологи, Пологівської міської територіальної громади Запорізької області є окупованою територією України з 03.03.2022 року.

У наслідок бойових дій пошкоджено майно позивача, Держава Україна компенсує зруйноване майно за спеціальними програмами. Претендувати на компенсацію можуть українці, які є власниками нерухомості, ті хто інвестував у будівництво, члени житлово- будівельних кооперативів, які викупили квартиру, але не оформили право власності.

Право власності за позивачем на зазначене майно було зареєстровано КП « ІМПУЛЬС», про що є відповідна відмітка на свідоцтві про право власності на житло.

В державному реєстрі речових прав відсутні відомості про реєстрацію до 2013 року права власності на квартиру за позивачем.

Позивач унеможливлений надати для відповідних реєстраційних дій документи, а саме підтверджуючу довідку з КП « ІМПУЛЬС», оскільки Пологівською районною радою Пологівського району Запорізької області прийнято рішення про відчуження КП «ІМПУЛЬС».

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області від 19.09.2024 року №75116926 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за відсутності підтверджуючої довідки з органу БТІ про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем.

Рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій порушує права та інтереси позивача щодо володіння своїм майном, а відповідно унеможливлює питання компенсації за зруйноване майно, оскільки у випадку позивача власник майна має право на компенсацію зруйнованого майна від війни Росії проти України у наслідок бойових дій.

Позивач вважає, що право на визнання за ним права власності порушено з незалежних від нього причин, а тому не інакше як в судовому порядку, це питання не вирішити.

Ні підставі вищевикладеного позивач просить визнати за ним право власності на житлове приміщення- квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 25.12.2024 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

27.01.2025 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій представник також не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалою суду від 25.03.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

09.04.2025 року від представника позивача надійшла заява, в якій зазначено, що Рішенням Пологівської районної ради Запорізької області від 25.10.2019 року №9 « Про реорганізацію (перетворення) комунального підприємства «Імпульс» Пологівської районної ради», комунальне підприємство «Імпульс» було реорганізовано шляхом перетворення в ТОВ «КП Імпульс», також зазначеним рішенням районної ради здійснено передачу всіх активів та архівних справ КП « Імпульс» Пологівської районної ради до ТОВ « КП Імпульс». Реорганізоване ТОВ « КП Імпульс» є правонаступником КП « Імпульс». Крім того, зазначено, що відповідач не здійснював і не здійснює функції БТІ, зазначені документи, а також реєстрові книги та реєстраційні справи відсутні у володінні та розпорядженні районної ради та не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача в частині визнання права власності на житлове приміщення-квартиру.

Ухвалою суду від 14.04.2025 року визнано обов`язковою явку представника позивача у судові засідання.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

У судове засідання представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не з`явився,про час та день судового засідання повідомлявся завчасно, причину неявки суду не повідомив.

У судове засідання представник третьої особи Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області не з`явився,про час та день судового засідання повідомлявся завчасно, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 62,65 кв.м.

Право власності позивача ОСОБА_1 на вказану квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 6.10.1993 року, видане згідно з розпорядженням (наказом) від 6.10.1993 року №25, відомості про право власності зареєстровано та внесено у реєстрову книгу 1 за №401 МП «Імпульс», засвідчена копія якого долучена позивачем до матеріалів справи, а оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 6.10.1993 року перебуває у позивача ОСОБА_1 . Зазначена квартира належить позивачу на праві приватної власності та приватизована згідно з законом України «Про приватизацію житлового фонду». Характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , складеного 20.09.1993 року, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Квартира має загальну площу 62,65 кв.м, житлову - 39,1 кв.м та складається з кімнат 8,0, 13,1,18.0 кв.м, кухні площею 8,5 кв.м, ванної кімнати площею 3,0 кв.м, вбиральні площею 1,4 кв.м, коридору площею 8,3 кв.м.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 02.08.2024 року звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Приходько І.Р., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Відповідно до копії рішення про зупинення розгляду заяви, №74495980 від 08.08.2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Приходько І.Р., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області під час розгляду заяви від 02.08.2024 за реєстраційним номером 62299964 встановлено наявність обставин, які є підставою для зупинення розгляду заяви: а саме неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, а саме:

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження органу державної реєстрації прав визначені ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), до яких, в тому числі, належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до частини 3 статті 10 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Також державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а приймає відповідні рішення. Згідно ч.8 ст.18 Закону: державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до статті 23 Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Згідно п.14 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Отже на підставі вищевикладеного, підготовлено запит до відповідного бюро технічної інвентаризації від 08.08.2024 та зупинено розгляд заяви до усунення зазначених вище обставин.

Відповідно до копії рішення №75116926 від 19.09.2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Приходько І.Р. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із зазначеним вище обставинами.

Отже позивач вважає, що його право власності на нерухоме майно не визнається.

Крім того, 26.09.2024 року позивач звернувся з заявою до відповідного БТІ, що адресована Пологівській міській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області про надання інформації щодо наявності в архівах БТІ, на паперових носіях відомості про реєстрацію прав власності на об`єкта нерухомого майна, а саме квартир за адресою АДРЕСА_2 та наявності/відсутності самочинного будівництва або переобладнання на вищезазначений об`єкт та наявність/відсутність в архівній справі відомостей, що унеможливлюють проведення реєстрації права власності на даний об`єкт, а саме обтяжень, заборон, арештів, а також інформацію про загальну та житлову площу цього майна.

Згідно відповіді Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області від 17.10.2024 року зазначено, що запити від державного реєстратора на нерухоме майно ОСОБА_2 до Пологівської міської ради та/або до Пологівської міської військової адміністрації не надходили, що підтверджується також у тексті рішення про зупинення розгляду заяви, доданої до звернення. Натомість державним реєстратором було «підготовлено запит до відповідного бюро технічної інвентаризації від 08.08.2024». Крім того, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 № 7/5 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно» (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14.12.2012) внесення записів до розділу Реєстру прав проводилися реєстраторами БТІ. На території міста Пологи реєстрація прав до 2013 року здійснювалася Комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради. Згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні ради є самостійними суб`єктами відмінними від міських як порядком створення так і функціонування. Рішення про відчуження Комунального підприємства «Імпульс» прийняте Пологівською районною радою Пологівського району Запорізької області і станом на дату заяви є юридичною особою приватного права. Оскільки Пологівська міська рада Пологівського району Запорізької області не здійснювала і не здійснює функції БТІ, надати запитувану інформація, не мають можливості у зв`язку із її відсутністю у їх володінні та розпорядженні.

Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав того, що це право оспорюється або не визнається іншими особами на такий об`єкт.

Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Як встановлено судом, позивачем не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно.

Навпаки, як слідує з письмової заяви уповноваженого представника відповідача, останній не заперечує проти позовних вимог позивача.

Крім того, позивач має оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, отже його право власності на нерухоме майно підтверджується.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Таким чином, з державною реєстрацією не пов`язаний момент виникнення у особи права власності.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем належним чином не доведено, чому право власності на належну йому квартиру не може бути підтверджене на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке підтверджує право власності позивача на зазначений об`єкт нерухомості.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).

Суд зазначає, що в даному випадку зміст позовних вимог не відповідає змісту порушених прав, оскільки необхідність захисту своїх прав у цій справі позивач обґрунтовує відмовою державного реєстратора у проведені реєстраційних дій за заявою позивача, проте це рішення позивачем не оскаржувалося. Водночас позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру до відповідача, який не оспорює таке право.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції чинній на момент приватизації спірного майна) передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

З юридичної точки зору, приватизація це майновий правочин, змістом якої є оплатне, частково оплатне або безоплатне відчуження державного та комунального майна.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затверджене Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 № 56 (чинного на час приватизації спірного майна) на підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі; відомості про реєстрацію права власності на житло, копії свідоцтв про право власності на житло та паспорт на квартиру (домоволодіння) передаються один раз в квартал органом приватизації до бюро технічної інвентаризації.

З наявного в матеріалах справи Свідоцтва про право власності на квартиру, речове право на яке зареєстровано МП «Імпульс» м. Пологи, судом встановлено, що реєстраційний напис вчинений МП «Імпульс», який у свою чергу, є підтвердженням реєстрації відповідного речового права, що виникло до 01.01.2013 року.

Крім того слід урахувати, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 р. № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), м. Пологи віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України.

Також, нормами статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013 року, до цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.

Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Таким чином, у випадку позивача документ (Свідоцтво про право власності на житло), що посвідчує набуття його права та позначка на ньому, яка свідчить про проведення державної реєстрації до 01.01.2013 року збережений в оригіналі, та був долучений до пакету документів з яким позивач зверталася до державного реєстратора у відповідності до норм чинного законодавства, для проведення державної реєстрації речового права на об`єкт нерухомого майна. При цьому, запитувана державним реєстратором інформація у БТІ м. Пологи не може бути надана у зв`язку із окупацією міста Пологи, разом з тим, позивачем подано всі необхідні документи для проведення реєстрації права власності у реєстрі речових прав.

На думку суду, належним способом захисту прав та інтересів позивача має бути оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову в проведенні реєстраційних дій.

Отже судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує визнання за позивачем права власності в порядку ст. 392 ЦК України, як і не встановлено обставин за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності ОСОБА_1 нерухомого майна, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права власності, у тому числі вільно розпоряджатися нерухомим майном, за наявності у позивача оригіналу Свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Будь-які докази звернення до відповідача, за наслідками якого можуть мати місце перелічені обставини, суду не представлено.

Таким чином, зважаючи на те, що докази порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача в матеріалах справи відсутні, обставини, за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності позивачу нерухомого майна не підтверджено, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни до Пологівської районної ради Запорізької області, треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на квартиру відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 травня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_3 .

Відповідач: Пологівська районна рада Запорізької області, , місце знаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164.

Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, , м.Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, 75.

Третя особа: Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області, , місце знаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164.

Суддя: А.В.Воробйов