Справа № 603/773/24
Провадження №2/603/59/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 травня 2025 рокум. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Пасічника А.З.,

за участі секретаря судового засідання Лучкович Н.В.,

позивачки ОСОБА_1 та її представниці адвокатки Суп М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця адвокатка Суп М.Б., звернулась до суду із позовом до Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 38631205, виданий 03.02.2016 року, видавник: заступник начальника відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Середюк В.Ю., номер запису про обтяження 13107636.

В обґрунтування заявлених вимог представниця позивачки ОСОБА_1 зазначила те, що у липні місяці 2024 року із інформаційної довідки №387619160 від 19.07.2024 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна отриманої на запит приватного нотаріуса Пивоварчук О.Є. вона довідалася про те, що належна їй житлова квартира АДРЕСА_1 обтяжена арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 38631205, виданої 03.02.2016 заступником начальника відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ Середюком В.Ю. Вказує на те, що у відповідь на адвокатський запит від 12.08.2024 отримала інформацію від Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про те, що виконавче провадження №38631205 стосується стягнення з гр. ОСОБА_2 на користь КС «Християнська злагода» заборгованості та 26.12.2017 державним виконавцем постановою виконавчий лист повернутий стягувачу через відсутність майна у боржника, а виконавче провадження знищене з терміном зберігання.

Адвокат Суп М.Б. вважає, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.02.2016 є незаконною та винесеною з порушенням порядку накладення арешту, визначеного ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», а накладений арешт таким, що безпідставно застосований до належного їй майна, оскільки 10.09.2012 її довірителька на підставі договору купівлі-продажу набула у власність вказану житлову квартиру та не була ніколи боржником у виконавчому провадженні №38631205, що стосується стягнення з гр. ОСОБА_2 на користь КС «Християнська злагода» заборгованості.

26 грудня 2024 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представниці позивачки адвокатки Суп М.Б. згідно з якими, остання зазначає, що на її адресу 18 грудня 2024 року від Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов лист у відповідь на заяву про зняття арешту. Згідно вказаного листа підстав для зняття арешту з майна боржника, в межах виконавчого провадження №38631205 немає. Представник позивача, вважає, що відмова відповідача у знятті арешту з квартири позивача є незаконною, з огляду на приписи ст. 346 ЦК України та необґрунтованою, враховуючи, що ним не подано доказів, які спростовували б обставини викладені в позовній заяві. З огляду на вищезазначене просить долучити до матеріалів справи лист Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04 грудня 2024/146011, позов задовольнити повністю, а понесені судові витрати покласти на відповідача.

23 січня 2025 року від представниці позивачки адвокатки Суп М.Б. надійшла заява, в якій остання просить долучити до матеріалів справи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 409114118 від 22 січня 2025 року, яку суд долучає з огляду на те, що представником позивача разом із поданою заявою надано підтвердження щодо надсилання стороні відповідача вказаного доказу.

Позивачка ОСОБА_1 та її представниця, будучи присутніми у судовому засіданні, заявлений позов підтримали з підстав неведених у ньому. У заяві від 04.02.2025 представниця позивачки зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не забезпечив явку представника в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав.

Треті особи без самостійних вимог на стороні позивача в особі ОСОБА_2 та представників КС «Християнська злагода» та КП «Монастириське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, письмові пояснення від них на адресу суду не надходили.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2025 року постановлено в даній цивільній справі провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, прихожу до таких висновків.

10 вересня 2012 року між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який діє від свого імені та від імені ОСОБА_4 , на підставі його довіреності посвідченої першим секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Таїланд 31 серпня 2012 року, зареєстрованого за реєстровим №001/08/12, ОСОБА_5 , на підставі його довіреності посвідченої віце-консулом Генерального консульства України в місті Торонто/Канада від 01 серпня 2012 року за реєстровим номером №573-1100, ОСОБА_6 , на підставі її довіреності посвідченої консулом Генерального консульства України в місті Торонто/Канада, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі його довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу 20 липня 2012 року за реєстровим №498 (далі - продавці) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) (далі - покупець) укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м, з них житлова 25,2 кв.м, який посвідчений приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є., підписаний у її присутності та зареєстрований в реєстрі №564.

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №11815192 від 10 вересня 2012 року, за номером 5193843 зареєстрований договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Пивоварчук О.Є. 10 вересня 2012 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 564, бланки ВТР 859883, ВТР 859884, предметом вказаного правочину зазначена 2-х кімнатна, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відчужувачами вказані: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_7 (ідн відсутній не є громадянином України), ОСОБА_5 (РНОКПП відсутній не є громадянином України) та ОСОБА_6 (ідн відсутній не є громадянином України), набувач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Згідно копії витягу №35500188 від 14 вересня 2012 року про державну реєстрацію прав, Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» за номером 36284749 за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано квартиру, 2-х кімнатну з надвірними будівлями, що за адресою: АДРЕСА_1 .

14 вересня 2012 року Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зазначено ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №387619160 від 19 липня 2024 року, на квартиру, з надвірними будівлями, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 03 лютого 2016 року обтяження, номер запису 13107636 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28065557 від 03 лютого 2016 року. Особа, майно якої обтяжується ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). З вказаної довідки встановлено, що 03 лютого 2016 року заступником начальника відділу ДВС Івано-Франківького МУЮ Середюком В.Ю. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №38631205 накладено обтяження №13107636, на майно боржника ОСОБА_2 .

З відповіді №199311 від 19 серпня 2024 року, наданої на адвокатський запит від 12 серпня 2024 року Івано-Франківським відділом ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що згідно бази даних АСВП, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №38631205 з примусового виконання виконавчого листа №0907/2-3213/2011 від 10 червня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Християнська злагода» заборгованості. 26 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову на повернення ВД стягувачу керуючись п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника). Окрім того, згідно вказаної відповіді матеріали виконавчого провадження №38631205 знищено за терміном зберігання справ в архіві.

Представниця позивачки намагалася у позасудовому порядку вирішити спір, що видно із заяви про зняття арешту від 31.10.2024, адресованої Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просила зважаючи на безпідставність та протиправність накладення обтяження в межах виконавчого провадження у вигляді арешту майна, зняти арешт з житлової квартири АДРЕСА_1 , яка обтяжена арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 38631205, виданої 03.02.2016 заступником начальника відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ Середюком В.Ю. Однак, згідно відповіді на адвокатський запит №146011 від 04.12.2024, відповідач відмовився виконувати вимоги заявника з огляду на те, що вважає свої дії правомірними, так як арешт в межах вказаного виконавчого провадження накладався на майно ОСОБА_2 , який є відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна співвласником спірної житлової квартири.

Відповідно до інформаційної довідки №409114118 від 22.01.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 14.09.2012 приватним нотаріусом Монастириського нотаріального округу Пивоварчуком О.Є. на підставі договору купівлі-продажу ВРТ №859883, ВРТ №859884 від 10.09.2012 здійснена реєстрація права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , форма власності приватна, частка 1/1. При цьому, у розділ «Відомості про права власності» відповідно до цієї ж інформаційної довідки на це ж нерухоме майно зареєстроване право спільної часткової власності за ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , реєстрація якого здійснена 14.09.2012 без вказівки на особу, що здійснила реєстраційні дії та підставу виникнення права власності.

Окрім цього, з інформаційної довідки №409114118 від 22.01.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 03 лютого 2016 року заступником начальника відділу ДВС Івано-Франківького МУЮ Середюком В.Ю. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №38631205 накладене обтяження №13107636 на квартиру з надвірними будівлями, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та власником якої є ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до частини 1статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, зазначеному законом. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Зокрема, арешт майна боржника, право на застосування якого надано державним виконавцем, є заходом, який забезпечує збереження майна боржника з метою реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Суд також зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормамКонституції Українита Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні заяви про зняття арешту, накладеного на майно позивачки у виконавчому провадженні з формальних підстав, унеможливлює в подальшому здійснення належного захисту її майнових прав в частині зняття арешту з її майна.

Суд зазначає, що одним із основних принципів цивільного судочинства є верховенство права яке передбачає недопущення надмірного формалізму.

Встановлено, що виконавче провадження №38631205 закінчене у зв`язку із винесенням державним виконавцем 26.12.2017 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна. Матеріали виконавчого провадження знищені за терміном зберігання справ в архіві. В межах вказаного виконавчого провадження арешт накладався на майно ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 жодного відношення до вказаного виконавчого провадження не має.

Частиною першою - четвертою статті 59 Закону України про виконавче провадження» передбачено випадки, яких державний виконавець має право зняти арешт з майна. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Нормами статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника, у тому числі за завершеним виконавчим провадженням. Зокрема підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, є способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

За правовими висновками Верховного Суду, які містяться у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постанові від 04 травня 2022 року у справі № 916/2100/20 КГС ВС висловив наступну правову позицію: якщо на момент винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, майно, що підлягає арешту, перебувало у власності особи, яка не є стороною або учасником виконавчого провадження, на таке майно (кошти) не може бути накладений арешт та встановлені обмеження у його використанні.

ОСОБА_1 є добросовісним набувачем нерухомого майна, набула його у власність на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2012. Із вказаного договору купівлі-продажу вбачається те, що одним із продавців квартири є ОСОБА_2 , на майно якого і накладався оскаржуваний арешт.

Суд критично оцінює підстави для існування в реєстрі речових прав записів про приватну спільну часткову власність за ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 з огляду на те, що такі записи суперечать запису про право власності на квартиру з надвірними будівлями, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , право власності якої підтверджене правовстановлюючим документом договором купівлі-продажу квартири від 10.09.2012. Окрім цього, КП «Монастириське БТІ» листом від 17.02.2025 за №26 повідомило суд про те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 набули вказану вище квартиру з надвірними будівлями у власність 08.06.1993 на підставі свідоцтва про право власності, а ОСОБА_10 17.07.2012 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.1.3. договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2012 вбачається те, що квартира по АДРЕСА_1 перебувала у власності продавців ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.06.1993, а ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.07.2012. Зважаючи на наведене, суд не бере до уваги записи про право власності ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відносно нерухомого майна квартири по АДРЕСА_1 , що внесені 14.09.2012, оскільки вважає їх безпідставними.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не є боржником за виконавчим провадженням, прихожу до висновку, що наявність накладеного арешту порушує її право власності на власне майно, а саме право безперешкодного володіння та розпорядження таким майном, іншим шляхом окрім як в судовому порядку таке не може бути поновлене, а тому позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 141, 223, 247, 280, 317, 321 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 (до адміністративного поділу Монастириського) району Тернопільської області належної ОСОБА_1 , підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 38631205, виданий 03.02.2016 року, видавник: заступник начальника відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Середюк В. Ю., номер запису про обтяження 13107636.

Стягнути з Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: вул. Галицька, 45,м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, .

Головуючий суддя А.З. Пасічник