Справа № 2-8237/10
Провадження № 4-с/522/50/25
УХВАЛА

27 травня року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

учасники справи в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександра Гусєва, стягувач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк»,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії Начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександра Гусєва, стягувач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк», у якій просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександра Гусєва щодо зняття арештів на невизначене все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладених:

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції АН № 308805 від 06.07.2009;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції № в-8/695 від 07.08.2009;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № В-8/1336 від 21.10.2010;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/397/27640298 від 15.07.2011;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/398/31937687 від 30.03.2012;

- Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/317/51417756 від 10.06.2016;

2. Зобов`язати начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександра Гусєва зняти арешти з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений:

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції АН № 308805 від 06.07.2009;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції № в-8/695 від 07.08.2009 року;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № В-8/1336 від 21.10.2010;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/397/27640298 від 15.07.2011;

- Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/398/31937687 від 30.03.2012.

- Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/317/51417756 від 10.06.2016.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що 05.05.2009 Приморський районний суд м. Одеса ухвалив заочне рішення у справі 2-5956/2009, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" в особі його філії "Южне головне регіональне управління" матеріальну шкоду в сумі 850 000,00 грн і судові витрати в сумі 1 730,00 грн. На виконання цього рішення був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції. Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції АН № 308805 від 06.07.2009 був накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції № в-8/695 від 07.08.2009 був накладений ще один арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Після перегляду цього заочного рішення 03.09.2010 Приморський районний суд міста Одеси ухвалив рішення у справі № 2-8237/10, яким стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі його Філії "Южне головне регіональне управління" матеріальну шкоду в сумі 632 100,00 грн і судові витрати в сумі 1 730,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 13.09.2010. На виконання цього рішення Приморський районний суд м. Одеси 21.09.2010 видав виконавчий лист у справі № 2-8237/10 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі його філії "Южне головне регіональне управління" 633 830,00 грн, який був пред`явлений до Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № В-8/1336 від 21.10.2010 був накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/397/27640298 від 15.07.2011 був накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/398/31937687 від 30.03.2012 був накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

В квітні 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2016 заява ПАТ КБ "ПриватБанк" була задоволена, поновлений пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчих листів та у травні 2016 року виданий дублікат виконавчого листа у справі № 2- 8237/10 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі його філії "Южне головне регіональне управління" 633 830,00 грн.

Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-11/317/51417756 від 10.06.2016 був накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Листом № 62704 від 02.04.2025 начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександр Гусєв повідомив заявника, що згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, існують стислі відомості про перебування на виконанні виконавчих проваджень 27640298; 31937687; 38929578; 51417756 про стягнення коштів на користь АТ КБ "Приватбанк", та які завершені з підстав, які не давали права державному виконавцю припиняти чинність арешту у зв`язку із наслідками завершення виконавчих проваджень.

Отже, з цього листа убачається, що на теперішній час відкриті виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 , на примусовому виконанні у відділі не перебувають. Виконавчі провадження, за якими накладались вказані арешти, завершені. Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження», як в редакції, що діяла на час завершення цих виконавчих проваджень, так і в чинній редакції, сплинув. Отже відсутня можливість продовження примусового виконання судового рішення, за яким були видані виконавчі документи.

Наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Отже, ОСОБА_1 позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном, в зв`язку з чим просить суд задовольнити її скаргу.

17.04.2025 ухвалою суду скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

01.05.2025 від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про залишення скарги без розгляду, у задоволенні якої протокольною ухвалою суду від 22.05.2025 відмовлено.

01.05.2025 від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення, у яких зазначає, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються спеціальним Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV від 1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 47 наведеного Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 цього ж Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Тобто, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не вважається закінченим.

Підстави зняття арешту державним виконавцем визначено в ст. 60 Закону (в редакції чинній на час прийняття постанови).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, Закон не наділяє державного виконавця повноваженнями на зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 2, 4 ч. 1ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", - зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, відсутні порушення державним виконавцем порядку накладення арешту про які стверджує скаржник, оскільки боржником не надано жодного доказу щодо виконання зазначеного у скарзі рішення суду. У задоволенні скарги просить відмовити.

08.05.2025 та 12.05.2025 від представника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло два аналогічних за змістом відзиви, у яких зазначає, що 05.08.2016 фактично розпочалося наповнення Електронної системи виконавчих проваджень інформацією про діючі та архівні виконавчі провадження, відомості про які державним виконавцям для належного функціонування Системи доводилось здійснювати особисто, шляхом введення даних, які були сформовані в процесуальних документах на паперових носіях, ще до запровадження Електронної системи. Тобто з введенням в дію зазначеного Положення було розпочато реєстракцію виконавчих документів та виконавчих дій після 2016 року. До зазначеного періоду процесуальні документи складались державним виконавцем на паперових носіях та бланках суворої звітності, відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 865/4158 від 15.12.1999 року та Додатку 1 до пункту 2.1.3 Інструкції, яким визначено перелік та форми процесуальних документів, які складались на паперових носіях.

Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існують відомості про внесення запису про арешт, на підставі постанови АН № 308805 від 06.07.2009; постанови В/695 від 07.08.2009; постанови В-8/1336 від 21.10.2010. Відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено вищезазначені постанови про накладення арешту на майно та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, Електронна система не обліковує, так як в період 2009 - 2016 років не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях. З огляду на вищевикладене, неможливо ідентифікувати при виконанні якого виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника, та державним реєстратором внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Також зазначає, що згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, існують дуже стислі відомості про перебування на виконанні виконавчих проваджень 27640298; 31937687; 38929578; 51417756 про стягнення коштів на користь АТ КБ «Приватбанк», та які завершені з підстав частини першої пунктів 2, 5 статті 47 Закону (норми якого діяли на день прийняття державним виконавцем рішення), які не давали права державному виконавцю припиняти чинність арешту у зв`язку із наслідками завершення виконавчих проваджень.

При розгляді звернень боржника та ознайомленні зі змістом скарги, не виявлено підтверджуючих документів щодо погашення заборгованості перед стягувачем, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Слід зазначити, що виконавчі провадження 27640298; 31937687; 38929578; 51417756 обліковується в автоматизованій системі виконавчого провадження, як невиконані, та виконавчий документ повернено стягувачу з правом повторного пред`явлення. При завершенні виконавчих проваджень 27640298; 31937687; 38929578; 51417756 на підставі частини першої пунктів 2, 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», (норми якої діяли на день прийняття державним виконавцем рішення), у державного виконавця були відсутні підстави припиняти чинність арешту застосованого до майна боржника, яке в подальшому спонукало боржника до сплати боргу перед банком.

На час перебування виконавчих проваджень 27640298; 31937687; 38929578; 51417756, діяла норма статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (наслідки звершення виконавчого провадження), положення якої не давали права державному виконавцю припиняти чинність арешту при поверненні виконавчого документу стягувачу та направлення виконавчого документ для подальшого виконання до іншого органу ДВС.

З огляду на вищевикладене законодавець не надає жодного права державному виконавцю припиняти чинність арешту при поверненні виконавчого документу стягувачу, або направлення виконавчого документ для подальшого виконання до іншого органу ДВС. Норми зазначеної статті, які втратили чинність та мають своє відображення в статті 40 діючого на сьогодні Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, з огляду на наведені норми Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови саме у виконавчому провадженні. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Зазначений правовий висновок Верховного Суду наведено у постанові від 29.03.2023 № 202/1182/22. Таким чином у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час завершення виконавчого провадження в органу ДВС відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. Неможливо прийняти рішення про скасування арешту, так як діючою статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено припинення арешту по строкам давності або з інших підстав. У задоволенні скарги просить відмовити в повному обсязі.

22.05.2025 від представника скаржника надійшли додаткові письмові пояснення, у яких зазначає, що згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404- VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Скаржник наголошує, що ані начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечують, що відносно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження, а виконавчий лист або його дублікат (виданий на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2016 року), не можуть бути пред`явлені повторно до виконання, оскільки сплив строк їх пред`явлення.

27.05.2025 сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи повідомлених про розгляд справи, не здійснювалось.

Судом встановлено, що 05.05.2009 Приморський районний суд м. Одеса ухвалив заочне рішення у справі № 2-5956/2009, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" в особі його філії "Южне головне регіональне управління" матеріальну шкоду в сумі 850 000,00 грн і судові витрати в сумі 1 730,00 грн. На виконання цього рішення був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції.

Після перегляду цього заочного рішення 03.09.2010 Приморський районний суд міста Одеси ухвалив рішення у справі № 2-8237/10, яким стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі його Філії "Южне головне регіональне управління" матеріальну шкоду в сумі 632 100,00 грн і судові витрати в сумі 1 730,00 грн. На виконання цього рішення Приморський районний суд м. Одеси 21.09.2010 видав виконавчий лист у справі № 2-8237/10 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі його філії "Южне головне регіональне управління" 633 830,00 грн, який був пред`явлений до Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції.

20.04.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-8237/2010 заяву представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Кацапа Григорія Васильовича про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 2-8237/2010 задоволено. Поновлено пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчих листів та видано дублікати виконавчих листів на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2011 у справі № 2-8237/2010 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі його Філії «Южне головне регіональне управління» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

04.03.2025 представник ОСОБА_1 звернувся до начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою, в якій просив зняти арешти на нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Листом № 62704 від 02.04.2025 начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександр Гусєв повідомив заявника, що згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, існують стислі відомості про перебування на виконанні виконавчих проваджень 27640298; 31937687; 38929578; 51417756 про стягнення коштів на користь АТ КБ "Приватбанк", та які завершені з підстав, які не давали права державному виконавцю припиняти чинність арешту у зв`язку із наслідками завершення виконавчих проваджень.

Також Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив заявника, що орган ДВС не відмовляє в вирішенні порушеного у зверненні питання, та в той же час прийняти рішення про припинення чинності арешту на підставі наданої інформації не є можливим.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа № 2-8237/2010, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судом) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду даної справи визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Зазначені висновки наведені у постанові ВП ВС від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11, в якій також міститься відступ від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зроблених у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 815/7269/15, процитовані у пункті 136 цієї постанови, сформулювавши висновок про те, що як частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV, так і пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Арешти на майно скаржниці у виконавчих провадженнях № 27640298; № 31937687; № 38929578; № 51417756 наклали державні виконавці для виконання рішення суду, яке залишається невиконаним.

Арешт майна боржника є заходом, який застосовується для забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є завершеним. Лише факт такого повернення, зокрема через відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна та коштів. Стягувач може повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Тоді як за заявою боржника суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України.

Зазначену правову позицію наведено у постанові КЦС ВС від 20.06.2024 у справі № 333/395/22.

Близький за змістом висновок сформульовано у постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20, в ухвалі Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 754/19209/21, постановах Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

З огляду на наведене, оскільки виконавчі провадження № 27640298; № 31937687; № 38929578 та № 51417756 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк", завершені на підставі п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, а виконавчий документ повернуто стягувачу АТ КБ "Приватбанк", у державного виконавця не було встановлених Законом підстав для скасування арештів, накладених в межах вказаних виконавчих проваджень, в зв`язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександра Гусєва, стягувач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 03.06.2025.

Суддя І.А. Павлик