Справа № 203/4748/24
Провадження № 2/0203/192/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

13.09.2024 Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором у сумі 71 980,34 грн, а також судових витрат у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 07.10.2014 між АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому перейменоване на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

В порушення умов кредитного договору відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, тому станом на 22.01.2023 виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 71 980,34 грн, з яких 22 411,38 грн прострочене тіло кредиту, 449,93 грн відсотки за користування кредитом, 47 929,97 грн тіло кредиту, 189,06 грн відсотки за прострочене тіло кредиту.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024 цивільну справу № 203/4748/24, провадження № 2/0203/1804/2024, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 15.08.2024.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2024 після усунення позивачем недоліків позовної заяви було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 11.11.2024.

Судові засідання, призначені на 11.11.2024 та в подальшому на 27.11.2024 не відбулися, у зв`язку з перебуванням судді Іваницької І.В. у відпустці та зайнятістю в іншому процесі.

У судовому засіданні 23.12.2024 у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладений на 28.01.2025.

27.01.2025 від представника відповідачки адвоката Бочкарь Р.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить продовжити строк на його подання, у задоволенні позову відмовити.

Поданий відзив на позовну заяву обґрунтований наступним:

-позивачем долучено оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії без зазначення дати підписання та номера кредитної лінії;

-матеріали справи не містять доказів, яка картка була видана за офертою відповідачки;

-у виписці зазначений інший номер рахунку, відмінний від того, який зазначений у договорі;

-відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум готівка» строк дії картки встановлено 2 роки, а строк дії відновлюваної кредитної лінії 1 рік; доказі на продовження цих строків матеріали справи не містять;

-позивачем не доведено факт отримання кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні 28.01.2025 розгляд справи відкладений на 20.02.2025.

15.02.2025 від представника відповідачки до суду надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 20.02.2025 по справі оголошено перерву до 12.03.2025.

11.03.2025 від представника відповідачки до суду надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 12.03.2025 по справі оголошено перерву до 07.04.2025.

Судове засідання, призначене на 07.04.2025, не відбулося у зв`язку з зайнятістю судді в іншому процесі.

У судовому засіданні 02.05.2025 представник позивача просив позов задовольнити, представник відповідачки просив у задоволенні позову відмовити. Судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого призначено на 13.05.2025.

У судове засідання 13.05.2025 сторони не з`явилися, причин неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк», яке в подальшому перейменоване на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), згідно з яким банком було відкрито картковий рахунок у валюті гривня, випущено міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску та встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 75 000,00 грн (пункти 1, 2 додатку до договору).

Пред`являючи позов, АТ «Сенс Банк» посилалося на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 22 січня 2023 року виникла заборгованість, яка складає 71 980,34 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.1.1 Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 75 000,00 грн. Сума кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі клієнту картки та підписання цього Додатку, з встановленого Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та вказаного в цьому Додатку ліміту відновлювальної кредитної лінії, складає 10 400,00 грн.

Згідно з п. 2.2 вищевказаного Додатку процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 24 % річних на торгові операції та операції зняття коштів.

Пунктом 2.3 даного Додатку встановлено розмір мінімального платежу, який складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погоджуються, що розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 грн.

Відповідно до пункту 4 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 07 жовтня 2014 року умови програми «Моментальна розстрочка на карту» діють відносно товарів/послуг, які пропонуються партнерами банку, що вказані та/або будуть вказані у майбутньому в додатку № 4 до договору, та передбачають повернення заборгованості шляхом здійснення обов`язкових рівних платежів згідно з положеннями, що визначені договором. У випадку вчинення клієнтом операції з використанням картки на суму не менше 300 грн з метою оплати вартості товарів/послуг у мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в додатку № 4 до договору в майбутньому, за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії, умови користування коштами відновлювальної кредитної лінії для частини суми заборгованості, що використана для здійснення придбання товару/послуг в мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в Додатку № 4 до договору в майбутньому, змінюються з дати вчинення відповідної покупки в мережі партнерів банку, що вказані та/або будуть вказані в Додатку № 4 до договору в майбутньому. При настанні обставин, передбачених умовами цього пункту, до відносин сторін застосовуються умови програми «Моментальна розстрочка на карту».

Умови надання кредиту за програмою «Моментальна розстрочка на карту», розмір процентів та інших платежів, а також умови повернення кредиту визначено у підпунктах 4.1-4.5 пункту 4 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 07 жовтня 2014 року.

Зокрема, у пункті 4.3 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб передбачено, що строк користування сумою кредиту для програми «Моментальна розстрочка на карту» починається з моменту придбання клієнтом товару/послуги в мережі партнерів банку, що вказані в Додатку № 4 до договору з використанням картки та складає 36 місяців для партнера банку «Ельдорадо»/ «Фокстрот. Товари для дому» чи інший строк, що визначений в додатку №4 до договору для кожного окремого партнера банку з вказаних у додатку №4 до договору.

В матеріалах справи відсутній додаток № 4 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Представником позивача не надано доказів придбання відповідачкою будь-яких товарів чи послуг у торгівельних мережах партнерів банку, що відповідно свідчить про ненастання строку користування кредитом (36 місяців), передбаченого п. 4.3 вищевказаним додатком до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Судом встановлено, що сторонами був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб саме в рамках обслуговування продукту «Максимум» та строк користування кредитом становив 2 роки.

Визначаючи розмір заборгованості за користування кредитом, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачка на підставі договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб отримала платіжну картку строком дії 2 роки з моменту її випуску, на яку перераховано кредитні кошти, якими вона користувався.

Тобто, фактично, відповідачка могла користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку лише до 07 жовтня 2016 року.

Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, суд вважає, що момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 07 жовтня 2016 року.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року справа №2120/12694/12, у постанові від 3 червня 2020 року у справі №569/13606/17.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що строк дії картки становить 2 роки з моменту її випуску, тобто строк дії картки закінчується 07 жовтня 2016 року, отже, момент закінчення строку кредитування теж - 07 жовтня 2016 року. Тому, у банку з 08 жовтня 2016 року виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору.

Відтак, у межах строку кредитування з 07 жовтня 2014 року до 07 жовтня 2016 року відповідачка повинна, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти, а починаючи з 08 жовтня 2016 року - зобов`язана незалежно від пред`явлення вимоги повернути всю заборгованість за договором позивачу.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представником позивача не надано доказів того, що після закінчення строку дії картки був укладений новий кредитний договір або було пролонговано дію відновлювальної кредитної лінії на новий строк та видано нову картку, а тому суд вважає, що кінцевий строк кредитування у справі становить 07 жовтня 2016 року, що відповідає строку дії картки.

Отже, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Складений позивачем розрахунок заборгованості по кредиту не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 (далі - Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 06 жовтня 2016 року заборгованість у відповідачки по тілу кредиту становила 12 092,09 грн, по процентам 261,98 грн.

Як вбачається з виписки по рахунку за період з 07.10.2014 по 22.01.2023, до 31.01.2022 відповідачка продовжував знімати грошові кошти, поповнювати рахунок, а позивач нараховувати та списувати в тому числі проценти за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору до 09.01.2023. Згідно виписки: всього витрат 208 273,32 грн, всього надходжень 135 849,70 грн (в тому числі за період з 07.10.2016 по 09.01.2023 108 510,58 грн). Поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 71 980,34 грн.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення з відповідачем після 07.10.2016 іншого кредитного договору, видачі кредитної картки та строку її дії.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо умов кредитування з 07.10.2016, а тому з відповідача підлягає стягненню сума фактично отриманих та неповернутих коштів.

Натомість, виписка по рахунку за кредитною карткою підтверджує те, що відповідачка повністю, з надлишком, повернула кошти за кредитом, з урахуванням боргу станом на 06.10.2016 в сумі 12 354,07 грн та витрачених коштів за період з 07.10.2016 по 09.01.2023 в сумі 56 475, 98 грн. У зв`язку з наведеним підстави для задоволення позову відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У даній справі суд дійшов висновку, що було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у матеріально-правовому сенсі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 187, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263 - 265, 274, 275, 279, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.10.2014 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.06.2025.

Суддя І.В. Іваницька