Провадження № 2/201/1040/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

11.12.2024 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів (а.с. 1-12).

В обґрунтування позову зазначено, що у квітні 2019 року за місцем роботи позивачки надійшла постанова державного виконавця Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Єгорової О.А. про звернення стягнення на її заробітну плату від 23.04.2019 у виконавчому провадженні № 58717590 через наявність заборгованості у розмірі 109 405, 84 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 812 від 14.02.2019.

Вказаний оскаржуваний напис був вчинений у зв`язку з наявністю у позивачки заборгованості перед відповідачем за кредитним договором № Z02/175/75377 від 16.11.2017.

Постановою державного виконавця ВДВС у місті Дніпрі ПМУ МЮ (м. Одеса) Конопльовим А.В. від 08.08.2023 закінчено виконавче провадження.

Вважає, що виконавчий напис № 812, вчинений 14.02.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що він вчинений на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, з порушенням діючого законодавства.

Враховуючи викладене, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 812 від 14.02.2019, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 109 405, 84 грн.; стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 109 405, 84 грн., а також стягнути судові витрати.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Представником відповідача АТ «Ідея Банк» Рибак Н.І. (діє на підставі довіреності від 06.12.2023, а.с. 50) в порядку ст. 178 ЦПК України поданий відзив на позов, який обґрунтований тим, що 16.11.2017 між відповідачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z02/175/75377 згідно якого, банк надав позичальниці кредит (грошові кошти) на поточні потреби у розмірі 76 240 грн. Позичальниця зобов`язалася повернути грошові кошти разом з процентами відповідно до умов договору.

Оскільки, ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором не виконувала, станом на 09.01.2019 утворилась заборгованість у розмірі 107 505, 84 грн., яка складається з процентів, плати за обслуговування кредиту та пені.

На підставі ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 № 296/5 АТ «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором у розмірі 107 505, 84 грн., 1900 грн витрат на його вчинення, що разом становить 109 405, 84 грн.

Відповідач стверджує, що ним були надані всі необхідні документи для прийняття оскаржуваного виконавчого напису, заборгованість, стягнута за цим написом є безспірною.

Щодо стягнення за виконавчим написом коштів, АТ «Ідея Банк» також не погоджується з такими вимогами, оскільки отримані в межах виконавчого провадження № 58717590 кошти були направленні на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, який на сьогодні є закритим у зв`язку з повним погашенням кредитної заборгованості позивачки.

Також вважала, що витрати на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути ОСОБА_1 з відповідача не є співмірною та не підтверджується належними доказами надання даної правничої допомоги.

Звернула увагу на те, що посилання позивачки у позові на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 по справі № 826/20084/14 не заслуговують на увагу, оскільки даною постановою не визначено, з якого моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014.

На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника (а.с. 40-46).

Представником позивачки адвокатом Васильченко Г.І. (діє на підставі ордера серії АЕ № 1338594 від 29.11.2024, а.с. 13) відповідно до ст. 179 ЦПК України подана відповідь на відзив, в якій представник не погоджується із запереченнями відповідача з огляду на те, що постанова КМУ № 62 від 26.11.2024 визнана постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 у справі № 826/20084/14 саме з моменту її прийняття, тобто з 26.11.2014, тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

Крім того, зауважує, що виконавчий напис було вчинено незаконно та він не підлягає виконанню, а тому грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження підлягають поверненню.

Просить відхилити доводи, аргументи та міркування відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 58-64).

Відповідачем АТ «Ідея Банк» подані заперечення аналогічні, що викладені у відзиві (а.с. 67-71).

Представником позивачки адвокатом Васильченко Г.І. надані додаткові письмові пояснення (а.с. 85-90).

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 38).

Представник позивачки адвокат Васильченко Г.І. надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 99-100).

Представник відповідача АТ «Ідея Банк» Рибак Н.І. просила провести розгляд справи за відсутності представника (зв. а.с. 45).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 14.02.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 812 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Z02/175/75377 від 16.11.2017 за період з 16.11.2018 по 09.01.2019 в розмірі 107 505,84 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» у розмірі 1900 грн.. що в загальному розмірі становить 109 405, 84 грн. (а.с. 14).

Договір про надання кредиту № Z02/175/75377 від 16.11.2017 укладений між ОСОБА_1 і АТ «Ідея Банк» у простій письмові формі (а.с. 15-18).

28.03.2019 державним виконавцем Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Єгоровою О.А. відкрите виконавче провадження № 58717590 щодо виконання виконавчого напису № 812 від 14.02.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» у розмірі 109 405, 84 грн. (а.с. 24).

23.04.2019 Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Єгорової О.А. за виконавчим провадженням № 58717590 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

08.08.2023 державним виконавцем ВДВС у місті Дніпрі ПМУ МЮ (м. Одеса) Конопльовим А.В. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 58717590 у зв`язку з виконанням стягнення заборгованості за виконавчим написом № 812 від 14.02.2019 (а.с. 26-27).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно пункту 1.1 вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15-ц від 23.01.2018) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Також, приватний нотаріус Київського міського нотаріального Гуревічов О.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не врахував обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі вже нечинні і повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат».

Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів.

Кредитний договір № Z02/175/75377 від 16.11.2017 укладений між АТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 укладений у простій письмовій формі (а.с. 15-18).

Не посвідчений нотаріально кредитний договір не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

Таким чином, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо безспірності заборгованості за виконавчим написом, і приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису № 812 від 14.02.2019 таким, що не підлягає виконанню.

Щодо стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів у розмірі 109 405, 84 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

В даному випадку, правовою підставою стягнення з ОСОБА_1 коштів, став спірний виконавчий напис нотаріуса, який виконанню не підлягає. Як наслідок отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Постановою державного виконавця ВДВС у місті Дніпрі ПМУ МЮ (м. Одеса) Конопльовим А.В. від 08.03.2023, виконавче провадження № 58717590завершене шляхом стягнення з боржника на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 109405,84 грн., що відповідачем не заперечується (а.с. 26-27).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів стягнутих приватним виконавцем в розмірі 109 405, 84 грн. на користь АТ «Ідея Банк», оскільки виконавчий напис нотаріуса № 812, виданий 14.02.2019, на підставі якого проведено стягнення, суд визнає таким, що не підлягає виконанню, тому відсутня підстава для такого стягнення, а стягнуте за виконавчим написом підлягає поверненню позивачу.

Розподіл судових витрат.

Щодо правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки, представник позивачки посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зазначила, що докази понесених позивачкою витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, яку остання оцінює у 12000 грн.

Щодо судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1937,92 грн. (а.с. 28).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 133, 259, 263, 265-268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 812 від 14.02.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 109 405, 84 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті грошові кошти, які стягнуті на підставі виконавчого напису № 812 від 14.02.2019 у розмірі 109 405, 84 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1937, 92 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 03 червня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.