Провадження № 2/727/1355/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАНГАРАНТ ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Короткий зміст позовної заяви та її доводи

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №121011333 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Умовами пакету фінансування, визначеними в договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору. Платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів) становить 4027 гривень 50 коп. Кількість місячних платежів (крім першого) - 5, розмір місячних платежів щомісяця рівними частинами 4027 гривень 50 коп. Вид договору прямий лізинг, перехід права власності до клієнта після виплати всіх зобов`язань за договором. Згідно з умовами договору клієнт ОСОБА_1 отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь процесинг-центру ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп». Відповідно до договору, порядок отримання товарів клієнтом визначається договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше, з якими клієнт ознайомлений.

Згідно з пунктами 1.1., 1.3. договору про участь постачальника в системі ПлатиПізніше № від 24.12.2014 року всі права вимоги до відповідача, що випливають з умов договору, були відступлені постачальником на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп», в момент підписання договору 13.03.2016.

Станом на 02 серпня 2024 року відповідач не виконав прийнятих на себе, відповідно до положень п. 3.1. та п. 5.4.2. договору зобов`язань, щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. Так, за весь період дії договору, відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 13.03.2016 року - 4027 гривень 50 коп. (платіж при отриманні товару); 19.04.2016 року - 4027 гривень 50 коп, 19.05.2016 року - 4027 гривень 50 коп., 01.07.2016 року 1310 гривень 00 коп.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 19712 гривень 70 копійок, в тому числі: - 11175 грн. 25 копійок - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; - 8537 грн. 45 копійок - сума штрафних санкцій, нарахованих, відповідно до положень п. п. 8.2.-8.4 Договору.

Отже, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» за договором лізингу, в сумі 19712 гривень 70 коп, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати.

Рух справи в суді

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАНГАРАНТ ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справ у до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Рендюк Н.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає, заявляє вимогу про застосування строку позовної давності. Останній платіж внесено ОСОБА_1 01.07.2016 року у сумі 1310 грн., термін договору сплив 20.08.2016 року, а із позовною заявою позивач звернувся до суду 20.12.2024 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності за вимоги про стягнення заборгованості по основному зобов`язанні, та один рік за вимогами про стягнення пені. Вважає, що строк позовної давності за домовленістю сторін не збільшувався, оскільки Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше ним не підписувались, він не був з ними ознайомлений та попереджений про їх існування, оскільки договір, що укладався між ним ФОП ОСОБА_2 , посилання на Правила не містив, як і не містив умов щодо збільшення строку позовної давності. При підписанні договору йому також не було роз`яснено щодо збільшення строків позовної давності, та інші умови Правил, на які є посилання в позовній заяві.

Відповідач стверджує, що 2 сторінка Договору, яка не містить його підпису, за своїм змістом відрізняється від умов, які ним насправді підписувались, зокрема в частині посилання на його ознайомлення та погодження з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше. На договорі, що міститься в матеріалах справи, відсутній його підпис на другій сторінці, а остання сторінка договору взагалі відсутня. При укладенні договору з ФОП ОСОБА_2 підпис ОСОБА_1 містився на кожній сторінці договору, однак наразі він відсутній на 2 сторінці договору, а 3 сторінка відсутня.

Вказав, що Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше (пункт 14.2.) установлено позовну давність тривалістю в двадцять років, однак вони не містять підпису відповідача, а у договорі № 121011333 від 13.03.2016 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Таким чином, строк позовної давності за домовленістю сторін не збільшувався, оскільки відповідачем ОСОБА_1 . Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше не підписувались, докази ознайомлення його з Правилами відсутні, тому посилання позивача на п. 14.2 цих Правил є безпідставними.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідач, ознайомившись з умовами Договору, оцінивши свій майновий стан, будучи повністю дієздатним, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, він чітко усвідомлював усі умови даного Договору і вважав їх прийнятними для себе, своїм підписом погодився з викладеними у Договорі положеннями. Факт отримання товару та внесення оплат відповідачем не заперечується.

Зазначає, що договір сформовано на 1-му аркуші паперу з 2-х стороннім текстом. На першій сторінці відображаються дані постачальника, відповідача, позивача, а також умови пакету фінансування та істотні умови Договору, які скріплюються підписами сторін. На другій сторінці (зворотня сторона Договору) відображено сам текст Договору. Відповідно до умов Договору на 1-ій сторінці під анкетними даними Відповідача зазначені наступні істотні умови Договору, зокрема такі, що «в момент підписання Договору Клієнт підтверджує отримання товарів у робочому стані, без дефектів та пошкоджень, у повній відповідності конфігурації з договором. Право власності на товари та всі права вимоги щодо сплати платежів за цим Договором переходять від постачальника до Процесинг-центру (Позивача), одночасно до клієнта переходить право користування товарами за адресою експлуатації та матеріальна відповідальність за отримані товари. Клієнт підтверджує, що з текстом Договору (мається на увазі текст, який розміщений на зворотній сторінці Договору) та Правилами отримання товарів в системі Плати Пізніше ознайомлений та повністю погоджується». А відтак, стверджувати, що відповідач підписавши першу сторінку Договору не бачив або не згоден зі зворотною сторінкою виглядає абсурдним, ба більше, чинним законодавством України не передбачене обов`язкове парафування кожної сторінки договору.

Вказує, що Правила отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізніше™ перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп». Вказаними обставинами спростовуються доводи Відповідача про те, що він не ознайомлений з Правилами надання товару, адже він фактично оформив Договір відповідно до визначеної Правилами процедури, здійснив його підписання та користується наданим товаром.

Також зазначає, що посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, позивач вважає безпідставними, оскільки як встановлено пунктом 14.2. Правил отримання товарів в системі ПлатиПізніше, з якими Відповідач був ознайомлений під час підписання Договору, передбачено, що сторони Договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 (двадцять) років.

У запереченнях на відповідь на відзив стороною відповідача зазначено, що Умови внутрішніх Правил отримання товарів у лізинг, з огляду на їх мінливий характер як внутрішнього правового акту позивача, не можна вважати складовою договору, укладеного між ФОП ОСОБА_2 і відповідачем. Відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він реально не був ознайомлений, в тому числі внутрішніх правил фінансової компанії.

Щодо доводів позивача про те, що на першій сторінці договору, яка підписана позивачем міститься відомості про те, що він ознайомлений з текстом Договору та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше, то зазначено, що тут не вказано ні редакцію цих правил, ні де саме вони розміщені, і сприймались відповідачем як правила, умови яких містяться у Договорі. Крім того, відповідач стверджує, що друга сторінка договору ним не підписана, а умови договору, які йому надавались для ознайомлення перед підписанням не містила посилання на Правила отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Підпис відповідача на другій сторінці договору відсутній.

Крім того, вважає, що позивачем здійснено не вірно розрахунок заборгованості, оскільки Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготарем М.В. відкрито ВП № 66045352, та стягнуто з ОСОБА_1 на виконання виконавчого напису 1215,55 грн. з заробітної плати та 96,05 грн. з банківської картки, а всього 1311,60 грн. У зв`язку з оскарженням ОСОБА_1 вказаного виконавчого напису, постановою приватного виконавця Доготара М.В. вказане виконавче провадження було закінчено 16.02.2022 року, однак кошти повернуті не були. Вказаний виконавчий напис позивач вчиняв також поза межами строку позовної давності та з порушенням порядку стягнення коштів за виконавчими написами, у зв`язку з чим був скасований на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24.11.2021 року, про що зазначено у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив. У відповіді на відзив, просив справу розглядати за відсутності представника позивача, при розгляді справи врахувати викладену інформацію, зазначену у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, у заяві від 27.05.2025 р. представник відповідача просила розгляд справи проводити у її відсутності, застосувати при вирішення спору строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом.

24 грудня 2014 року ТзОВ «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» та ФОП ОСОБА_2 уклали договір про участь постачальника в системі Плати Пізніше про те, що постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає Процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за договорами з клієнтами, а Процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених постачальником прав разом із правами вимоги до клієнтів, що випливають із умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів та наданих послуг. Сторони домовляються при цьому діяти відповідно до правил участі постачальника в системі Плати Пізніше, поточна редакція яких діє згідно наказу №8 від 03.09.2014 року та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.12).

13.03.2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 121011333 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше (а.с.13).

Товаром/послугою згідно пункту 1 указаного договору та рахунку №21011 від 13.03.2016 року є: ноутбук Asus Transformer Book T300CHI (T300CHI-FH002H) вартістю 24165 грн.

Пунктом 1.1 договору клієнт бере участь у системі ПлатиПізніше, зокрема отримує товари від постачальника учасника системи ПлатиПізніше на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування ПлатиПізніше, а постачальник зобов`язується забезпечити передачу товарів клієнту за умови виконання клієнтом вимог передбачених пакетом фінансування. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центру.

З пункту 1.2 договору вбачається, що порядок отримання товарів в системі ПлатиПізніше, в редакції, згідно наказу №1 від 13 березня 2015 року, які є невід`ємною частиною цього договору. Копія правил надається для ознайомлення клієнту в електронному вигляді на веб-сайті процесинг-центру.

Відповідно до п. 9.7 Договору, клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі «ПлатиПізніше», в редакції, згідно наказу №1 від 13 березня 2015 року зміст Правил є зрозумілим для клієнта і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що передача товару ОСОБА_1 відбулася після підписання договору. Адреса експлуатації товару визначена у договорі: АДРЕСА_1 .

Позиція суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених законами України з питань регулювання діяльності з надання фінансових послуг, цим Законом та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами.

Відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У відповідності до вимог статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом.

13.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір №121011333 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше.

Відповідач стверджує, що 2 сторінка Договору, яка не містить його підпису, за своїм змістом відрізняється від умов, які ним насправді підписувались, зокрема в частині посилання на його ознайомлення та погодження з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше. На договорі, що міститься в матеріалах справи, відсутній його підпис на другій сторінці, а остання сторінка договору взагалі відсутня. При укладенні договору з ФОП ОСОБА_2 підпис ОСОБА_1 містився на кожній сторінці договору, однак наразі він відсутній на 2 сторінці договору, а 3 сторінка відсутня.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 вересня 2024 року по справі №930/191/23 вказала, що загальноприйнятою практикою є розташування підпису автора документа наприкінці нього. Таке розташування підпису логічно завершує виклад думок автора та підтверджує його згоду з усім написаним вище; до того ж воно відповідає загальним правилам композиції тексту і сприяє його кращому сприйняттю. Відступ від цього стандарту може призвести до сумнівів у дійсності документа або його окремих частин.

Зміст ділового і процесуального письма так само підкоряється правилам правопису української мови: у процесуальному законі немає посилання на те, що письмо здійснюється зліва направо і згори донизу, проте є усталеним саме використання правил правопису української мови, що є обов`язковим за замовчуванням.

Безпосередньо правила про те, що підписувати документ потрібно знизу, в правописі української мови немає. Однак існує декілька непрямих вказівок та загальноприйнятих норм, які підтверджують доцільність такого розташування підпису.

Однак, за змістом частини третьої статті 6 ЦК України сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про отримання товарів, зазначений договір недійсним не визнано. Договір укладений у письмовій формі, стороною відповідача не надано суду переконливих доказів того, що друга сторінка договору не є тією, з якою ознайомлювався ОСОБА_1 13.03.2016 р. та відсутності третьої сторінки. Крім того, відповідачем не надано суду свого екземпляру договору на спростування дійсності наданого стороною позивача договору.

Тому, суд не може брати до уваги аргументи відповідача, оскільки вони не підкріплені належними та допустимими доказами.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем станом на 20.12.2024 року (а.с. 22-23) ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним договором про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше» №121011333 належним чином не виконані, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 19712,70 грн., з яких: 11175 грн. 25 копійок - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; - 8537 грн. 45 копійок - сума штрафних санкцій, нарахованих, відповідно до положень п. п. 8.2.-8.4 Договору.

У запереченнях представника відповідача Ковалика О.Л. щодо розрахунку заборгованості, зазначено, що в період часу з 13.03.2016 року по 01.07.2016 року ОСОБА_1 сплачено 13392,50 грн., а відтак розмір основної заборгованості становить 24165 13392,50 = 10772,50 грн., а не 11175,25 грн., як вказує відповідач. Суд погоджується з даним твердженням сторони відповідача, оскільки проплати в сумі 13392,50 грн. відображені у наданому стороною позивача розрахунку заборгованості.

Також, 18.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за зверненням позивача було посвідчено виконавчий напис, за яким підлягало стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше №121011333 від 13.03.2016 року заборгованість у сумі 11175,25 грн. основна заборгованість за договором, 28652,90 грн. сума штрафних санкцій, 0,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготарем М.В. відкрито ВП № 66045352 (а.с.84-85), та стягнуто з ОСОБА_1 на виконання виконавчого напису 1215,55 грн. з заробітної плати (а.с.87) та 96,05 грн. з банківської картки (а.с. 86), а всього 1311,60 грн.

У зв`язку з оскарженням ОСОБА_1 вказаного виконавчого напису, постановою приватного виконавця Доготара М.В. вказане виконавче провадження було закінчено 16.02.2022 року (а.с. 82).

У постанові приватного виконавця зазначено, що на його адресу надійшло рішення Оболонського районного суду м.Києва №756/11306/21 від 24.11.2021 року про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №43015, виданого 18.05.2021 р.

Стороною позивача не спростовано дану інформацію, тому суд вважає, що суму, стягнуту на виконання виконавчого напису - 1215,55 грн. також необхідно зарахувати в основну заборгованість 10772,50 грн. 1311,60 грн. = 9460,90 грн.

Необхідно зауважити, що строк кредитування за цим Договором закінчується 20.08.2016 р. і саме цього дня боржнику належало погасити останній платіж.

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 551 ЦК України вказує, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Виходячи з вищевикладених положень чинного законодавства України, положеннями п. 8.2-8.3 Договору визначено, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів відповідач сплачує неустойку в розмірі 5 % від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку в розмірі 10 % від суми заборгованості за кожен місяць прострочення.

Відповідно до положень п. 8.5. Договору, у разі прострочення сплати платежу, повністю або частково, на строк більше 30 днів, відповідач зобов`язаний самостійно повернути товари за адресою місцезнаходження Процесинг-центра. Повернення товарів не позбавляє відповідача від обов`язку сплатити наявну поточну заборгованість за Договором.

Згідно з розрахунком суми заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем за нарахованою неустойкою, передбаченою п. 8.2-8.3 - 7 496,28 грн.

Отже, позивач правомірно нарахував відповідачу неустройку у зв`язку з простроченням сплати платежів по договору.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1ст. 634 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Разом з цим, Верховний Суд вказав на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Суд звертає увагу на те, що у Резолюції Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано принципи для захисту інтересів споживачів.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актамизаконодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Так, в підписаному договорі № 121011333 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше відсутнє посилання на інформацію, де саме розміщені Правила отримання товарів (послуг) в редакції, згідно наказу №1 від 13 березня 2015 року.

Пунктом 1.2 Договору, передбачено, що порядок отримання товарів в системі ПлатиПізніше, в редакції, згідно наказу №1 від 13 березня 2015 року, є невід`ємною частиною цього договору. Копія правил надається для ознайомлення клієнту в електронному вигляді на веб-сайті процесинг-центру.

Однак, конкретного посилання на веб-сайт матеріали справи не містять.

Стороною позивача до позовної заяви долучено документ під назвою Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, затверджено Наказом директора ТОВ «ФК «Фангарант Груп» №1 від 13 березня 2015 року (а.с.16-21). Цей документ не містить жодного підпису чи посилання на веб-сайт, де саме ці Правила можуть бути розміщені.

Крім того, судом враховано, що ці Правила можуть носити змінюваний характер за період з 2016 року (виникнення спірних взаємовідносин) по 2024 рік (подання позову), тобто позивач міг додати до позовної заяви документ під назвою Правила отримання товарів (послуг) у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, надані Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на це, суд вважає, що пункт 14. 2 Правил отримання товарів (послуг), згідно з яким позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 років, не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки відповідач з цими Правилами не ознайомлювався і не можна вважати, що він їх прийняв, а тому вони не є складовою частиною укладеного між сторонами Договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування у даній справі наслідків пропуску строку спеціальної позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Так, за приписами частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст.ст. 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Як уже зазначалося, судом установлено, що відповідач у справі ОСОБА_1 , порушуючи умови Договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ № 121011333 від 13.03.2016 року, свої зобов`язання за ним в частині сплати платежів, передбачених Пакетом фінансування та умовами Договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість та обов`язок сплатити неустойку, передбачену умовами договору.

Останній платіж в якості оплати вартості отриманого товару ним було здійснено 20.07.2016 року. З позовною заявою позивач звернувся до суду 20.12.2024 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності за вимоги про стягнення заборгованості по основному зобов`язанні, та один рік за вимогами про стягнення пені.

Висновки за результатами судового розгляду

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше в частині сплати платежів, передбачених Пакетом фінансування та договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за зазначеним договором. Однак, позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявив відповідач. Строк позовної давності за домовленістю сторін не збільшувався, оскільки відповідачем не підписувались Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, тому посилання позивача на п. 14.2 цих Правил є безпідставними. Тому, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 204-205, 207, 256-259, 266-267, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625-628, 634, 638-639, 806, 807 ЦК України, ст.ст. 3-5, 7-13, 19, 76-81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАНГАРАНТ ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть 30травня 2025 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошеннярішення до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: