ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року місто Київ

Справа № 756/3558/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10813/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Демарчук Наталя Олександрівна, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року про відмову в забезпеченні доказів (постановленої у складі судді Примак-Березовської О.С.)

у справі за заявою Дудки Вікторії Борисівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про забезпечення доказів до пред`явлення позову

ВСТАНОВИВ

14 березня 2025 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк» - Дудки В.Б. про забезпечення доказів до подання позову в порядку ч. 4 ст. 84, ст. 116 ЦПК України, у якій висловлено прохання:

1) витребувати у приватного нотаріуса Кравець Ярослава Миколайовича (04210, м. Київ, пл. Оболонська, буд. 1, прим. 2) копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) витребувати в Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 9/6) інформацію про склад сім`ї ОСОБА_1 та інформацію про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) станом на дату смерті померлого - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначалося, що приватний нотаріус не надав відповіді щодо отримання спадкової справи ОСОБА_1 , а у відповіді державної нотаріальної контори не зазначено інформацію про наявних спадкоємців, які проживали разом з спадкодавцем.

Оболонський районний суд міста Києва ухвалою від 31 березня 2025 року в задоволенні заяви Дудки В.Б., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», про забезпечення доказів до пред`явлення позову відмовив.

Не погодившись із такою ухвалою Демарчук Н.О. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» 15 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково відмовив у задоволенні заяви про забезпечення доказів, неправильно витлумачив характер зобов`язань померлого боржника та, як наслідок, позбавив кредитора можливості реалізувати право на судовий захист.

Скаржник зазначає, що заборгованість за кредитним договором входить до складу спадщини, оскільки не є нерозривно пов`язаною з особою померлого; відповідно до статей 608 та 1282 ЦК України її мають погасити спадкоємці у межах вартості успадкованого майна.

Разом із тим банк не володіє даними про коло спадкоємців і їхні адреси, адже нотаріус відмовив у наданні такої інформації, а Закони України «Про захист персональних даних» та «Про інформацію» обмежують доступ до конфіденційних відомостей без згоди суб`єктів персональних даних.

Унаслідок цього кредитор об`єктивно не може визначити відповідачів, дотриматися вимог пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України щодо зазначення їхніх анкетних даних і встановити належну підсудність. Пред`явлення позову до невідомих осіб процесуально неможливе.

Наголошує, що саме з цих причин він звернувся із заявою про витребування доказів до подання позову, спираючись на ч. 4 ст. 84 та ст.ст. 116-118 ЦПК України, які дозволяють суду забезпечити докази, якщо згодом їх отримання стане неможливим чи суттєво ускладненим. Заява містила зазначення доказів, забезпечення яких є необхідним, обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення доказів та спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази.

Київський апеляційний суд ухвалою від 24 квітня 2025 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

У судове засідання 03 червня 2025 року учасники справи не з`явилися, заяв чи клопотань суду не подали, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України (а. с. 76-80).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, а також матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із направленням справи для продовження розгляду заяви з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Суд може витребувати докази також до подання позову, як захід забезпечення доказів, у порядку, встановленому статтями 116-118 цього кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Таким чином, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, втратити свою доказову цінність тощо).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2021 року по справі № 520/14132/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 367/6751/18-ц «процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Тобто, ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів».

Така ж правова позиція щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 9901/608/19 та від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.

Отже, необхідно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст. 116-119 ЦПК України), та витребування доказів у разі неможливості учасниками справи самостійно їх надати (ст. 84 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції мотивована так:

- положеннями статті 116 ЦПК України чітко визначені підстави забезпечення доказів, зокрема, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим;

- порядок забезпечення доказів до подання позову носить виключний характер і не містить такої вимоги, як підготовка позову для звернення до суду;

- заявником не надано підтверджень того, що зазначені докази можуть бути втрачено або їх подання згодом стане неможливим чи утрудненим;

- тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви. Водночас заявник не позбавлений можливості витребувати вказані докази під час розгляду справи у порядку статей 83, 84 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції та вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів в порядку їх витребування до подання позову, суд першої інстанції керувався відсутністю передумов для такого забезпечення, оскільки заявник не надав доказів того, що відповідні докази можуть бути втрачені або їх подання згодом стане неможливим чи утрудненим.

Такий висновок відповідає приписам закону та правовим позиціям Верховного Суду із цього питання, проте суд, вирішуючи зазначене питання, не надав належної оцінки доводам заявника щодо необхідності витребування доказів в порядку їх забезпечення до пред`явлення позову та неможливості їх отримання іншим шляхом.

Колегія суддів установила, що 30.10.2015 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть (а. с. 14).

Зі змісту претензії кредитора вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що ОСОБА_1 є боржником перед ним на суму 40 915,34 грн (а. с. 13).

Із такою претензією АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравця Я.М., на що останній повідомив, що претензія долучена до матеріалів спадкової справи № 13/2022 від 18.07.2022 до майна померлого ОСОБА_1 . Зазначено, що ним, свідоцтва про право на спадщину ще не видавалися, а у разі його видачі - АТ КБ «ПриватБанк» буде повідомлено додаткового. Указано, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» направлено до спадкоємця боржника (а. с. 12).

Відомостей щодо спадкоємців ОСОБА_1 (їх ПІБ, РНОКПП, місце реєстрації тощо) нотаріус не надав.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо.

Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.

Як вбачається з поданого заявником клопотання та документів до нього, АТ КБ «Приватбанк» наразі позбавлений можливості самостійно отримати інформацію про спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_1 та осіб, які були зареєстровані з позичальником на момент його смерті, оскільки ця інформація згідно з законодавством України є обмеженою у доступі, у зв`язку з чим банк не може захистити свої права та інтереси у судовому порядку щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 1ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

У справі, що переглядається було встановлено, що забезпечення доказів шляхом їх витребування до подання позову необхідне для того, щоб захистити порушене право заявника на позов, оскільки пред`явлення позову до мертвої особи не допускається (п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), як і не можливе пред`явлення позову до невідомих осіб (п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) Натомість суд надто формалізовано витлумачив зміст питання, що було передане на його розгляд, вважаючи, що метою звернення заявника є забезпечення доказів у його безпосередній сутності (аби встигнути отримати відповідні докази до настання моменту неможливості їх збирання).

Суд першої інстанції доводи заявника щодо неможливості отримати інформацію про коло спадкоємців в інший спосіб не врахував та помилково відмовив у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк».

Така відмова перешкоджає заявнику зверненню до суду за захистом своїх прав, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення доказів до пред`явлення позову (п.п. 1, 2, 4, ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись статтями 84, 116, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Демарчук Наталя Олександрівна, - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року про відмову в забезпеченні доказів - скасувати.

Справу направити до Оболонського районного суду міста Києва для продовження розгляду заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення доказів до пред`явлення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова