Справа № 675/35/25
Провадження № 2/675/234/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2025 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого -

судді Демчука П.В.,

з участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,

позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Садового М.В.,

представника органу опіки та піклування Антонович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа у справі - орган опіки та піклування в особі Млинівської селищної ради Дубненського району Рівненської області

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - орган опіки та піклування в особі Млинівської селищної ради Дубненського району Рівненської області

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він із 2015 року перебував у шлюбі із ОСОБА_2 . Від спільного сімейного життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Також за взаємною заявою позивача та відповідачки до укладення шлюбу, в актовому записі про народження старшої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини вказано позивача, оскільки відомості про батька ОСОБА_4 в Книзі реєстрації народжень мати дитини не вносила.

За рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 12.12.2023 року спільний із відповідачкою шлюб було розірвано, також визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з їх батьком - ОСОБА_1 .

Позивач із дітьми після розірвання шлюбу проживає у селищі Млинів Дубенського району Рівненської області у будинку батьків позивача. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу переїхала проживати у с. Велика Радогощ Шепетівського району Хмельницької області в батьківський будинок, де вона і зареєстрована.

Відповідачка відмовилася від матеріального забезпечення своїх дітей, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду, і 26 грудня 2024 року Млинівським районним судом Рівненської області був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від її доходу.

ОСОБА_2 дітей у навчальному та виховному закладах не відвідує, не цікавиться їх навчанням та вихованням, що підтверджується відомостями у характеристиках дітей.

В акті обтеження умов проживання від 26.12.2024 року зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знаходяться на повному утриманні батька з 2020 року. Даний факт також можуть підтвердити також і свідки.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 , просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник позовні адвокат Садовий М.В. позовні вимоги підтримали.

Представник органу опіки та піклування Антонович В.В. не заперечила проти задоволення вказаного позову та зазначила, що органом опіки та піклування затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заслухавши позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 14 серпня 2015 року по 12 грудня 2023 року, коли шлюб був розірваний Млинівським районним судом Рівненської області. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Також в актовому записі про народження старшої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини вказано позивача за його заявою, що фактично підтверджує факт усиновлення ним дитини.

Рішенням суду про розірвання шлюбу від 12 грудня 2023 року також визначено місце проживання дітей з батьком - ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання у АДРЕСА_2 , однак там не проживає.

Відповідно до судового наказу від 26 грудня 2024 року, виданого Млинівським районним судом Рівненської області, постановлено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини від її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 грудня 2024 року і до повноліття дітей.

26 грудня 2024 року було проведено обстеження умов проживання позивача і було встановлено, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають спільно в будинку АДРЕСА_1 . В акті зазначено, що умови проживання відповідають загальноприйнятим нормам, в будинку чисто та затишно, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. У дітей є окремі кімнати, місце для відпочинку, куточок школяра, шафи для зберігання особистих речей тощо. Мати перебуває за кордоном, діти постійно проживають з батьком. Діти знаходяться на повному утриманні батька з 2020 року. Зі слів батька матір дітей не цікавиться їхнім життям, участі у вихованні не бере, матеріально не допомагає. Іноді телефонує до доньки (2 рази на місяць).

У характеристиці учениці 9-го класу Млинівського ліцею № 2 ОСОБА_4 зазначено, що ОСОБА_6 виховує тато, який завжди цікавиться навчанням і вихованням своєї доньки. Мама із сім`єю не проживає, не проявляє інтересу до шкільного життя учениці та не цікавиться навчанням своєї доньки. На контакт із класним керівником мама не виходить. Аналогічні відомості щодо батьків вказані і в характеристиці ОСОБА_7 , складеної вихователями закладу дошкільної освіти.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 посвідчили суду, що колишня дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не бере, жодних контактів з дітьми не має.

Лікар-педіатр ОСОБА_10 письмовою заяво повідомила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відвідують лікаря за потреби, на огляди приходять у супроводі батька ОСОБА_1 . Батько виконує всі медичні рекомендації у повному обсязі. Дітям проводиться планова вакцинація.

Позивачем разом із матеріалами позову до суду надана нотаріально посвідчена 09 січня 2025 року заява ОСОБА_2 , в якій вона відмовляється від реалізації батьківських прав та обов`язків щодо свої дітей - дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Всі юридично значимі дії, пов`язані з такю відмовою, в тому числі вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав органах опіки та піклування і в судах України, просить вирішувати за її відсутності.

Також до суду ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку подала заяву, підписану електронним цифровим підписом, про те, що проти позову ОСОБА_1 не заперечує та визнає його у повному обсязі, а також розгляд справи просить проводити у її відсутність.

Неповнолітня ОСОБА_4 повідомила суд, що матері не бачила вже декілька років, не спілкується з нею. Їй відомо, що мати проживає ніби за кордоном.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Згідно з висновком виконавчого комітету Млинівської селищної ради Рівненської області, затвердженим рішенням № 110 від 08.04.2025 року, ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази саме умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Щодо заяви відповідачки про визнання позову.

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 у подібних правовідносинах, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що визнання позову про позбавлення батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою в позові.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, ст. ст. 19, 150, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду у 30-денний строк з часу його проголошення.

Суддя П.В.Демчук