Справа № 206/1711/24
Провадження № 6/0203/72/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Центральний районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участі секретаря Погрібного О.Ю.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі подання Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, у якому зареєстровані діти, де стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року державний виконавець Самарського ВДВС у м. Дніпрі звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника. Зазначав, що у його провадженні перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення з боржниці ОСОБА_3 на користь стягувача аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_4 . За боржницею зареєстроване право власності на 7/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Дніпровською міською радою було відмовлено у наданні дозволу на реалізацію майна боржника. Станом на березень 2024 року заборгованість за аліментами по вказаному виконавчому провадженню складає 175033,49 грн. Враховуючи викладене просив суд вирішити питання щодо надання дозволу на звернення стягнення на майно боржниці.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04жовтня 2024 року задоволено подання, проте постановою Дніпровської апеляційного суду від 04 березня 2025 року вказану ухвалу скасовано з направленням до того ж суду для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2025 року вказана справа передана в провадження судді Центрального районного суду міста Дніпра Колесніченко О.В. 17 березня 2025 року.

Державний виконавець, будучи неодноразово належним чином про повідомленим про час та місце розгляду справи, жодного разу в судове засіданні не прибув, причин неявки суду не повідомив, про відкладення розгляду чи про розгляд у його відсутності не клопотав.

В судовому засіданні представник боржника проти задоволення клопотання заперечував з підстав його необґрунтованості, оскільки боржник ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають разом у зазначеному будинку та спільно користуються належною їм нерухомістю, тобто фактично виділ часток в натурі не відбувся, а тому права ОСОБА_5 , як співвласника будинку також порушуються зверненням стягнення на частину такого будинку. Також вказав, що будинок є єдиним житлом ОСОБА_3 , вона є вагітною (станом на 25 березня 2025 року 25 тижнів), і звернення стягнення на це житло буде позбавляти її ненароджену дитину житла, а так само і ОСОБА_6 , оскільки батько дитини ОСОБА_2 не має на праві власності свого житла і її житло, як матері, є єдиним житлом цієї дитини. Крім того, представник зазначав, що через вагітність наразі боржник не має можливості влаштуватись на роботу, щоб мати змогу погасити борг по аліментам. Також представник зазначив, що вважає неналежним і недопустимим доказом акт від 17 вересня 2024 року про нібито встановлену відсутність мешканців у спірному домоволодінні, оскільки ці дані не відповідають дійсності, боржницю ніхто не повідомляв про обстеження її житла, а не потрапивши до будинку неможливо встановити відсутність чи наявність проживаючих там осіб, а сам акт не містить конкретних прізвищ осіб-сусідів, які нібито стверджували про обставини проживання людей у цьому будинку. Також представник зауважував, що державний виконавець звернувся з поданням пор звернення стягнення на нерухоме майно боржника, не зважаючи на приписи ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сам по собі борг по аліментам є меншим ніж сума у 20 розмірів мінімальної заробітної плати, тому представник боржника просив відмовити в задоволенні подання.

Стягувач, будучи належним чином про повідомленим про час та місце розгляду справи, жодного разу в судове засіданні не прибув, причин неявки суду не повідомив, про відкладення розгляду чи про розгляд у його відсутності не клопотав.

Суд, вислухавши усні пояснення представника стягувача, дослідивши подання та зібрані у матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2021, ухваленим у цивільній справі №203/308/21, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей її віку щомісяця, починаючи від 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

05 жовтня 2021 року на підставі виданого виконавчого листа Самарським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (правонаступником якого є Самарський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрите виконавче провадження №67039556.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 грудня 2023 року №358120263, від 28 червня 2024 року №384807395 боржниця 11 вересня 2020 року набула право власності на 7/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації, наданої відділом формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у зазначеному домоволодінні від 22 липня 2014 року зареєстрована малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 листопада 2023 року Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради своїм листом №6/11-259 відмовила державному виконавцю у наданні дозволу на відчуження належного боржниці нерухомого майна у зв`язку з реєстрацією у ньому малолітньої дитини.

Станом на 20 березня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 126822,50 грн., згідно постанови про накладення штрафу від 20 жовтня 2022 року та постанови про накладення штрафу від 01 листопада 2023 року заборгованість складає 48210,99 грн.

За даними акту виходу в сім`ю від 17 вересня 2024 року, складеним комісією управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, домоволодіння АДРЕСА_1 зачинене, подвір`я занедбане, ознак проживання у ньому людей не встановлено. Зі слів сусідів господарі виїхали у 2023 році.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, щозвернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Державний виконавець, серед іншого, обґрунтовував подання тим, що у боржника на праві власності наявне майно у вигляді 7/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними у справі документами та не заперечується сторонами. Однак у зазначеному домоволодіння зареєстрована малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інша частина домоволодіння у розмірі 3/10 частки належить ОСОБА_5 , яка також зареєстрована в цьому будинку разом із ОСОБА_8 , 2012 р.н. та ОСОБА_9 , 2003 р.н.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 належить частка домоволодіння.

Особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

З огляду на зазначене державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти. А у випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Однак, як видно з матеріалів справи до подання про звернення стягнення на нерухоме майно державним виконавцем додано висновок Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про відмову у наданні дозволу на реалізацію майна у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право користування у якому належить малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно, ні подання державного виконавця, ні матеріали справи не містять висновку органу опіки та піклування щодо доцільності звернення стягнення на буд. АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована ОСОБА_7 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна Реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом про іпотеку.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про існування неоднорідної судової практики з приводу того чи є відсутність згоди органу опіки та піклування при примусовому виконанні судового рішення шляхом продажу нерухомого майна у вигляді житла, право на користування яким мають діти, з прилюдних торгів підставою для висновку про неможливість державного або приватного виконавця вчиняти виконавчі дії щодо продажу такого майна.

В зв`язку з цим, враховуючи вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

Також, судом встановлено, що дійсно будинок АДРЕСА_1 є єдиним житлом боржниці ОСОБА_3 , набутим не за оплатним договором, а подарованим, про що свідчать дані Реєстру нерухомості (т.2 а.с.35-38).

Жодних доказів наявності іншого житла на праві власності у ОСОБА_3 ні державним виконавцем, ні стягувачем суду не надано.

За даними довідки Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 22 січня 2025 року № 64 ОСОБА_10 перебуває на обліку як така, яка шукає роботу та має статус безробітної з 02 січня 2025 року.

Доводи сягувача про невідповідність дійсності повідомлених ОСОБА_3 обставин своєї вагітності, що впливатиме на можливість звернення стягнення на її нерухоме майно, спростовуються даними довідки КНП «МКЛ №16»ДМР від 25 березня 2025 року, та по суті вказані обставини не стосуються предмету розгляду подання державного виконавця, оскільки у спірному домоволодінні вже зареєстрована малолітня дитина і в натурі частки співвласників у домоволодінні не виділялися, у зв`язку з чим таке звернення стягнення буде безсумнівно порушувати інтереси малолітньої дитини та її матері, як співвласниці, які не ні стороною у виконавчому провадженні № 67039556, ні учасником справи про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_11 .

Крім того, відповідно до ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Так, за даними довідки державного виконавця з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_11 станом на 01 березня 2024 року становить 126822,50 грн., тоді як виходячи встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розміру мінімальної заробітної плати з 01 січня 2024 року сума 20 розмірів мінімальної заробітної плати складатиме 142000,00 грн., а з 01 квітня 2024 року - 160000,00 грн., тобто сума самої заборгованості ОСОБА_3 по аліментам, за для погашення якої 03 квітня 2024 року державний виконавець звернувся з цим поданням, є меншою за 20 м.р.з.п. і лише за рахунок штрафів вона збільшена до 175 033,49 грн., у зв`язку з чим державнйи виконавець з формальних підстав дотримання вимог ст. 48 Закону звернувся з цим поданням.

Зважаючи на сукупність встановлених в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця, а тому постановляє цю ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. 258-260, 440 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, у якому зареєстровані діти, де стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена та підписана 03 червня 2025 року.

Суддя О.В. Колесніченко