Справа № 522/3530/25-Е
Провадження № 2/522/4173/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання - Навроцької Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба по справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 25.02.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба по справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 є батьком двох малолітніх дітей, громадян України - ОСОБА_3 (2016 р.н.) та ОСОБА_4 (2018 р.н.). Згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року шлюб із Відповідачкою - ОСОБА_2 , матір`ю дітей, було розірвано. З осені 2023 року діти проживають з Відповідачкою у м. Одеса, однак батько, який постійно проживає, офіційно працевлаштований та має стабільний дохід в Україні, завжди піклувався та продовжує піклуватися про їхній добробут, матеріальне забезпечення та виховання.Позивач у період весняних, літніх, осінніх та зимових канікул в 2025-2026 р.р. має намір здійснити тимчасові поїздки до Арабської республіки Єгипет разом із дітьми з наступною метою: враховуючи часті хвороби дітей, позивач планує поїздку з метою їхнього оздоровлення та відпочинку в сприятливому для їх одужання кліматі Єгипту. Позивач також прагне забезпечити культурний розвиток дітей, ознайомлення з традиціями, мовою та звичаями їхнього батька, що позитивно вплине на їхню ідентичність і розвиток. Поїздка також має на меті забезпечення права дітей на спілкування з родичами з боку батька, що є важливим аспектом їхнього культурного та емоційного розвитку.Батько прагне реалізувати своє право на виховання дітей, яке наразі обмежене діями матері, що суперечить принципу рівності прав обох батьків. Враховуючи воєнний стан та необхідність збереження здоров`я і безпеки дітей, тимчасовий виїзд з батьком є в інтересах дітей і відповідає принципу забезпечення їхніх прав на здоров`я, безпеку та гармонійний розвиток. Позивач неодноразово пропонував Відповідачці укласти на рівних умовах справедливу угоду про участь обох батьків у вихованні дітей, направив їй проект договору, однак вона категорично відкинула запропонований варіант і надала свій, який фактично унеможливлює участь батька у вихованні дітей та критично обмежує час його спілкування з ними, не маючи жодних обґрунтованих підстав, безпідставно відмовляється надати Позивачу згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон. В 2023 році Відповідачка подала заяву до суду про заборону вивозу батьком дітей за кордон. Судом було відмовлено у задоволенні її позову про заборону вивезення дітей, що свідчить про відсутність правових підстав для такої заборони. Відповідачка, намагається встановити умови, що позбавляють Позивача можливості брати активну участь у вихованні дітей, налаштовує дітей проти батька, у зв`язку з чим Позивачем подано заяви до служби по справах дітей та суду. Позивач забезпечить усі необхідні умови для безпечного перебування дітей у родичів в Єгипті: покриття витрат на транспорт, проживання та харчування, повернення дітей у визначений термін, дотримання усіх вимог законодавства України щодо виїзду неповнолітніх осіб. Дії Відповідачки є формою перешкоджання реалізації батьківських прав Позивача, порушують інтереси дітей та їхнє право на сімейні зв`язки, а також не сприяє всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дітей на повний та гармонійний розвиток їх особистостей і вказує на зловживання Відповідачкою своїми батьківськими правами.За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позов.

Матеріали позову отримано суддею 26.02.2025 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №1151394 від 26.02.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 31.10.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 07.03.2025 року, представником позивача поштою були надані додатки до позову, але суду не було надано доказів відправи відповідачці та третій особі.

11.03.2025 року від представника позивача - адвоката Пономаренко О.І. на адресу суду поштою надійшла заява на виконання ухвали суду та надано докази сплати судового збору.

З 10.03.2025 року по 14.03.2025 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці.

Зазначену заяву суддя отримала 17.03.2025 року.

Ухвалою суду від 21.03.2025 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 15.04.2025 року.

До суду 31.03.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко О.І. надійшла заява про долучення доказів.

До суду 08.04.2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Лисевич С.В. відзив з клопотання про призначення судовоїмедичної експертизи, згідноякогопросив у позові відмовитиу повномуобсязі, стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати. (а.с. 188-210)

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідачка відхиляє всі доводи позовної заяви як неспроможні. У відповідності до вимог закону право Позивача на звернення до суду може виникнути лише через десять днів з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа Відповідачці зі зверненням Позивача згідно до ч. 5 ст. 157 СК України, за умовою ненадання Відповідачкою нотаріально посвідченої згоди на виїзд дітей за кордон із зазначеною метою, або письмовою заявою аналогічного змісту, завіреною органом опіки та піклування.Проте матеріали справи не містять доказів дотримання Позивачем зазначеного порядку, за чим не є доведеним його право на звернення до суду з цим позовом. Крім цього, Відповідачка впевнена, що чинним законодавством передбачено можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на саме на конкретний разовий виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, з чітким визначенням мети, напрямку, дати та строку такого виїзду.Надання же дозволу на неодноразові виїзди дитини за кордон у майбутньому з врахуванням невизначеності обставин, які будуть існувати на той час та мають суттєве значення для вирішення питання можливості виїзду дітей (їх стан здоров`я тощо), буде порушенням прав Відповідачки та малолітніх дітей, що передбачені сімейним законодавством України.Позивач у власних вимогах посилається на періоди з 15 березня 2025 року по 15 квітня 2025 року; з 30 травня 2025 року по 30 серпня 2025 року, з 20 жовтня 2025року по 20 листопада 2025 року та з 20 грудня 2025 по 20 січня 2026 року, - проте не є доведеним, що ці періоди дійсно збігаються з періодами канікул у дітей, і їх відсутність в країні в ці періоди не порушує їх права на освіту та інші інтереси.До того ж вбачається намагання Позивача вивезти дітей на весь період весняних, літніх, осінніх та зимових канікул в 2025 - 2026 р.р., - що є безпідставним та порушуєправа Відповідачки, що передбачені ст.153, 157 СК України. Відповідачка не вбачає жодної законної причини, з яких вона може бути позбавленою права спілкуватись та виховувати власних дітей увесь час іх перебування на канікулах в 2025 - 2026 роках, права на сумісний відпочинок матері та її дітей тощо.На думку Відповідачки рішення у питанні щодо тимчасового виїзду її дітей за кордон має прийматись з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України). Одночасно Відповідачка звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.Позивач зазначає однією з мети вивезення дітей до Єгипту оздоровлення та відпочинок в сприятливому для їх одужання кліматі. Проте поза увагою Позивача залишився дійсний стан здоров`я дітей, у яких на сьогодень встановлено однакові діагнози: ендогенна, персистуюча середнього ступеня тяжкості бронхіальна астма, причому у ОСОБА_5 , 2016 р.н., виявлено алергічний ринокон?юнктивіт, появу яких провокує пилок різних рослин, а також початкові порушення вентиляційної функції легень за обструктивним типом, також алергічну компоненту виявлено у ОСОБА_6 , 2018 р.н.При цьому в грудні-січні 2025 року діти тяжко перехворіли за пов`язаними захворюваннями: ОСОБА_7 , 2016 р.н., переніс двобічну полісегментарну пневмонію з бронхообструктивним синдромом, 1 ст. важкості; ОСОБА_6 , 2018 р.н., переніс правобічну полісегментарну пневмонію з бронхообструктивним синдромом на фоні змішаної бронхіальної астми. Відповідачка впевнена, що з врахуванням такого стану здоров`я дітей для вирішення питання щодо дозволу на їх виїзд в місцевість з тропічним кліматом та специфічною рослинністю, що може спровокувати загострення їх алергійних реакцій та астми, в першу чергу є необхідним отримати медичний висновок щодо безпеки такої поїздки для їх життя та здоров`я, а вже потім планувати можливі періоди та строки їх перебування в Єгипті на підставі медичних рекомендацій. Відповідачка наголошує про те, що збереження життя та здоров`я її синів є головною метою, яка має перевагу над усіма іншими, на які послався у позові Позивач, в тому числі ознайомлення з традиціями, мовою та звичаями їхнього батька, спілкування зродичами з боку батька тощо.

До суду 11.04.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко О.І. надійшла відповідь-заперечення на відзив, згідно якого просила позов задовольнити у повному обсязі. (а.с. 211-227)

В обґрунтування відповіді-заперечення на відзив зазначено, що Після фактичного припинення спільного проживання з відповідачкою позивач регулярно намагався підтримувати зв`язок з дітьми, проте мати фактично ізолює дітей від батька. Вона систематично не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення позивача, чим порушує право дітей і батька на безперешкодне спілкування. Лише 05.04.2025 р. на неодноразові спроби зв`язатися відповідачка коротко повідомила, що "йде з дитиною на плановий огляд до лікаря". Однак вже 07.04.2025р. (тобто через два дні) відповідачка подала до суду довідки про начебто серйозні хвороби обох дітей. Така різка зміна версії щодо стану здоров`я дітей без повідомлення батька виглядає як свідоме введення в оману суду та позивача щодо реальних обставин. Це підтверджує недобросовісну процесуальну поведінку відповідачки та її намір необґрунтовано перешкодити виїзду дітей. Позивач відповідально ставиться до здоров`я дітей і був занепокоєний повідомленнями про їх можливі хвороби. Проте дії матері викликають обґрунтовані сумніви: замість негайно повідомити батька та спільно вирішувати питання лікування, вона спершу запевнила, що йдеться лише про плановий огляд, а потім надала довідки про серйозні захворювання. Існує підозра, що діти або не настільки хворі, як стверджує відповідачка, або ж навіть якщо хворіли, то не отримали належного лікування вчасно. Відповідачка може використовувати тему здоров`я дітей як інструмент впливу на хід цієї справи, аби створити враження небезпеки їх виїзду.Відповідачка надала позивачеві на підпис проект договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із батьків, хто проживає окремо (так званий договір про умови виховання дітей). У цьому договорі, однак, були закріплені умови, що істотно обмежують права батька на участь у житті дітей. Зокрема, проект передбачав мінімальні можливості для побачень батька з дітьми, позбавляв його реального впливу на прийняття рішень щодо дітей та фактично узаконював ізоляцію дітей від батька. Позивач не погодився підписати такий односторонній договір. Умови, запропоновані відповідачкою, явно несправедливі і спрямовані на усунення батька від виховання дітей, що є неприйнятним.Позивач є громадянином Арабської Республіки Єгипет та постійно проживає і працює в Україні. Він має стабільне місце проживання, офіційне місце роботи тадостатній рівень доходів, що дозволяє забезпечити дітей усім необхідним. Позивач сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, у тому числі матеріально підтримує дітей. Батько щиро прагне активно виховувати синів, брати участь у їх житті, розвитку та дозвіллі. Він гарантує безпеку дітей під час поїздки за кордон і їх повернення в Україну після завершення визначеного періоду перебування за кордоном. Також позивач готовий забезпечити підтримання зв`язку дітей з матір`ю під час їх тимчасового виїзду (телефонні дзвінки, відеозв?язок тощо), тобто не має наміру перешкоджати спілкуванню дітей з матір`ю - на відміну від позиції відповідачки, яка наразі перешкоджає їх спілкуванню з батьком.Найкращим інтересам дітей відповідатиме задоволення позову і дозвіл їм тимчасово виїхати за кордон у супроводі батька з наступних причин: батько зможе провести з дітьми більше часу, що сприятиме відновленню емоційного зв`язку, від якого діти були фактично позбавлені останнім часом через перешкоди з боку матері. У теперішній ситуації діти позбавлені повноцінного спілкування з батьком, що негативно впливає на їх психологічний стан та розвитку. Поїздка з батьком дозволить частково компенсувати цей дефіцит уваги.Це прямо узгоджується з положеннями Конвенції про права дитини щодо права дитини на контакти з обома батьками. Мета виїзду є благою для дітей. Позовна заява обґрунтована конкретною метою поїздки: відпочинок та оздоровлення дітей на морі, відвідання родичів по лінії батька; ознайомлення з культурою іншої країни; необхідність змінити обстановку для покращення психологічного стану дітей. Така подорож розширить кругозір дітей, позитивно вплине на їх розвиток, може покращити стан здоров`я.Позивач звертає увагу суду на те, що діти вже відвідували Єгипет раніше - під час перебування батьків у шлюбі. Такі поїздки здійснювалися у супроводі обох батьків, 1 жодних ускладнень зі здоров`ям у дітей під час або після цих поїздок не фіксувалося. Відповідачка, як мати дітей, не лише не заперечувала тоді проти поїздки до Єгипту, а и сама брала участь у ній, що свідчить про її згоду з тим, що клімат цієї країни є безпечним для дітей. Це повністю спростовує теперішні її твердження про начебто загрозу здоров`ю дітей під час перебування у Єгипті, а отже - вказує на зміну її позиції з особистих або процесуальних мотивів, а не з міркувань турботи про дітей.

У зв`язку із замінуванням Приморського районного суду м. Одеси та евакуацією співробітників суду розгляд справи, призначений на 15.04.2025 року, відкладено на 25.04.2025 року.

До суду 22.04.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко О.І. надійшло клопотання про стягнення судових витрат.

До суду 23.04.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко О.І. надійшло клопотання про відхилення клопотання відповідача щодо призначення судово-медичної експертизи, в обґрунтування якого зазначено, що клопотання є необґрунтованим, оскільки відповідачка не надала жодного медичного документа, який би свідчив про існування у дітей стану здоров`я, що потребує проведення судово-медичноїекспертизи; діти постійно проживають у м. Одеса, яке має подібний кліматичні умови до м. Александрія. Отже вважає, що призначення експертизи є передчасним та таким, що може затягувати розгляд справи.

У судове засідання 25.04.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пономаренко О.І., представник ОСОБА_2 - адвокат Лисевич С.В., третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Протокольною ухвалою суд прийняв відзив та відповідь на відзив.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко О.І. просила задовольнити клопотання від 31.03.2025 року та долучити докази до матеріалів справи. ОСОБА_1 підтримав свого представника.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лисевич С.В. зазначив, що не отримував дане клопотання.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко О.І. просила на сьогоднішній час не розглядати дане клопотання.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лисевич С.В. просив призначити у справі судову медичну експертизу, яка є необхідною.

ОСОБА_1 пояснив, що у нього з відповідачкою є двоє дітей. Він хоче, щоб діти бачили його сім`ю у Єгипті у м. Александрії, оскільки його родина не бачила його дітей. Його батько помер. Відповідачка заборонила йому відвозити дітей на їх канікули до його родичів. Він також хоче оздоровити дітей, м. Александрія знаходиться біля моря, там лікують захворюванням та хвороби. Після розлучення у 2023 році відповідачка одразу його заблокувала, вона забрала дітей з кінця 2023 року по сьогоднішній день. Він тільки іноді може бачитись з ними через директора школи. Він добровільно сплачує аліменти на банківську карту. Коли вони мешкали разом, то діти не хворіли, а після - стали хворіти та позивач не знав, що вони були у реанімації. Позивач мешкає у м. Києві, остені раз дітей бачив 31.03.2025 року. Хоче, щоб діти з ним подорожували, у нього є на це можливості. У лікарні за дітьми доглядав він та його дружина, оскільки діти були самі, відповідачка працювала. Він хоче дати дітям усе, піклуватися про них, оскільки він є їх батьком. Він не має наміру назавжди забрати дітей до Єгипту, гарантує їх повернення.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лисевич С.В. зазначив, що дозвіл призведе до позбавлення можливих прав матері проводити з дітьми їх вільний час під час їх канікул. Крім того відсутні докази щодо куплених квитків, місця де діти будуть проводити час. Позивач може вивезти дітей та неповернути їх, відповідач не є громадянином України. Відповідачку турбує те, що у дітей є спадкові хвороби (по лінії батька). У грудні-січні діти перехворіли запаленням легенів. Лікарі стверджують, що різка зміна клімату з урахуванням їх стану та бронхіальною астмою - неможлива. Таким чином потрібна судова експертиза.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко О.І. просила у клопотанні про призначення експертизи відмовити, оскільки клопотання є необґрунтованим та не підтверджена належними доказами потрібність даної експертизи. Відсутні докази того, що стан здоров`я дітей унеможливлює дану подорож. Вони згодні провести медичний огляд перед виїздом дітей. Також згоді, щоб суд сам визначив період виїзду дітей або щоб відповідачка-мати, запропонувала період. Діти під час подорожі будуть проживати разом з батьком у його родичів та будуть забезпечені усім необхідним. Просила відхилити експертизу. ОСОБА_1 підтримав свого представника.

Розгляд справи відкладено на 19.05.2025 року.

Ухвалою суду від 28.04.2025 рокуклопотання представника ОСОБА_2 - адвокат Лисевич С.В. про призначення судової медичної експертизи залишено без задоволення.

До суду 16.05.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко О.І. надійшла заява про долучення додаткових доказів.

У судове засідання 19.05.2025 року з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко О.І. та представник ОСОБА_2 - адвокат Лисевич С.В.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко О.І. просила приєднати до матеріалів справи додаткові докази згідно заяви від 16.05.2025 року.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лисевич С.В. заперечував проти даних доказів, оскільки пропущено строк та відсутнє клопотання про його поновлення, також ці докази не стосуються даної справи.

Протокольною ухвалою суд клопотання представника ОСОБА_1 про приєднаннядодатковихдоказів згідно ч. 2 ст. 222 ЦПК України залишив без розгляду у зв`язку з пропуском строку на їх подання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.08.2013 року перебували у шлюбу, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1116.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого 16.07.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2591 (а.с. 33); та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого 29.06.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 798 (а.с. 34)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2024 року у справі № 522/7691/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 35-37)

Діти з осені 2023 року проживають з матір`ю - відповідачкою ОСОБА_2 в м. Одесі, що підтверджено сторонами. Батько, тобто позивач, проживає в м. Вишневе Бучанського району Київської області.

Позивач перебуває у шлюбі з іншою жінкою.

Між батьками існують непорозуміння з питання часів спілкування та виховання дітей.

ОСОБА_1 у позові просить надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд дітей до Арабської Республіки Єгипет в період з 15.03.2025 року по 15.04.2025 року; з 30.05.2025 року по 30.08.2025 року; з 20.10.2025 року по 20.11.2025 року та з 20.12.2025 року по20.01.2026 року без згоди матері.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено положеннями ст.7 СК України, згідно яких жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Зазначеними нормами СК України, Конвенції про права дитини, усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «М.С. проти України» від 11.07.2017 року) закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Суд погоджується з тим, що для гармонійного розвитку дитині потрібне спілкування з обома батьками, любов та увага і тата, і мами.

Водночас, відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Велика Палата Верховного Суду в справі зазначила, що дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна, мета та період поїздки.

Верховний Суд вказав, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості.

Відповідну постанову по справі № 643/1090/17 ВС прийняв 03.07.2019 року.

Приписи ч.1 ст.33 Конституції України гарантують кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Позивач є громадянином Арабської Республіки Єгипет, має можливість безперешкодно перетинати кордон України, повернутися до країни походження, проте не надав належних і обґрунтованих доказів на підтвердження наміру повернення дітей на територію України, про що можуть свідчити авіаквитки, і що призводить до не прогнозованої ситуації.

Судом встановлено, що позивач просить дозволити виїзд дітей за кордон з 30.05.2025 року по 30.08.2025 року; з 20.10.2025 року по 20.11.2025 року та з 20.12.2025 року по 20.01.2026 року.

За таких обставин виїзд дітей за кордон фактично позбавить їх матір можливості брати участь у їх вихованні та спілкуванні з дітьми довгий період - протягом 5 місяців.

При цьому позивач не пояснив, яким чином можливе таке тривале (5 місяців) знаходження ним за кордоном попри те, що ним надано докази щодо своєї працевлаштування в ТОВ «Щедро» з 02.11.2020 року на посаді менеджера з продажів ЗЕД (а.с. 31 т. 1)

Суд вважає, що такий переїзд може спричинити зміну режиму спілкування дітей з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, вплинути на їх подальше життя, розвиток і виховання.

Суду надані виписки КНП «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» ОМР із медичних карток стаціонарного хворого №№ 9211, 9311; довідки, видані ФОП ОСОБА_10 - лікарем; консультативні висновки алерголога від 05.04.2025 року про те, що діти перебувають на обліку у лікарів як такі, що постійно хворіють та мають діагнози: ендогенна, персистуюча середнього ступеня тяжкості бронхіальна астма.

ОСОБА_11 , 2016 р.н., виявлено алергічний ринокон?юнктивіт, появу яких провокує пилок різних рослин, а також початкові порушення вентиляційної функції легень за обструктивним типом, також алергічну компоненту виявлено у ОСОБА_6 , 2018 р.н.

В грудні-січні 2025 року діти тяжко перехворіли за пов`язаними захворюваннями: ОСОБА_7 , 2016 р.н., переніс двобічну полісегментарну пневмонію з бронхообструктивним синдромом, 1 ст. важкості; ОСОБА_6 , 2018 р.н., переніс правобічну полісегментарну пневмонію з бронхообструктивним синдромом на фоні змішаної бронхіальної астми.

Проте відсутня довідка або висновок лікаря, що діти потребують щорічного оздоровлення або відповідного лікування за кордоном.

З пояснень представників сторін і позивача також встановлено, що в 2023 році відповідачка подавала заяву до суду про заборону вивозу батьком дітей за кордон, у задоволення якої відмовлено. Проте суд не вбачає в таких діях позивачки зловживання нею батьківськими правами, оскільки це є правом на звернення до суду у випадку порушення прав та інтересів у зв`язку з її побоюванням на вивіз дітей без її згоди.

Водночас спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, може бути вирішений органом опіки та піклування чи судом (ст.ст. 158, 159 СК України).

Судом встановлено, що на розгляді в суді також перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дітей з батьком (справа № 522/3653/25).

Ухвалою суду від 22.04.2025 року в рамках вищевказаної справи заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко Оксани Іванівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком, задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі забезпечувати можливість ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 безперешкодного спілкування засобами телефонного зв`язку та/або відео зв`язку з малолітніми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодня в узгоджений час між 14:00 та 21:00 тривалістю не менше 30 хвилин з кожною дитиною з урахуванням режиму дня дітей.

Таким чином вбачається спір між батьками щодо місця проживання дітей - громадян України - ОСОБА_3 (2016 р.н.) та ОСОБА_4 (2018 р.н.).

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Чинне законодавство передбачає надання судом лише одноразового тимчасового дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України у її супроводі без згоди батька (ВССУ від 10 лютого 2016 року у справі № 6-32509ск15)

Враховуючи вищевикладене вимоги позивача про надання дозволу на багаторазовий виїзд дітей без згоди матері не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає доводи позивача такими, що недоведені належними чином, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідачки не підлягають.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. у відпустці з 26.05.2025 року по 29.05.2025 року, датою складення повного тексту судового рішення є 30.05.2025 року.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 153, 155, 157-161 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба по справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 30.05.2025 року.

Суддя Л.В. Домусчі