Справа № 350/1622/19
Номер провадження 6/350/5/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ( в режимі відео конференції),

представника Служби у справах дітей Дубівської сільської ради Лоп`янецької Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована малолітня дитина,-

в с т а н о в и в:

01.05.2025 до суду надійшло подання старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 , право користування чяким належить малолітній дитині та яка в ньому зареєстрована, а саме звернути стягнення на домоволодіння, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та на земельну ділянку яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання мотивує тим, що на примусовому виконанні у Долинському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області перебуває виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №350/1622/19 від 04.04.2024, виданого Рожнятівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Заборгованість зі сплати аліментів на 25.02.2025 становить 207397,00 грн.

Постановою про арешт майна боржника від 29.05.2024 ВП №74847767 накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в т.ч. і на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку. Постановою від 05.11.2024 вищевказане майно описано.

08.01.2025 до Служби у справах дітей Дубівської сільської ради направлено звернення щодо надання дозволу на примусову реалізацію належних боржнику домоволодіння та земельної ділянки. 18.02.2025 на адресу відділу надійшло рішення Виконавчого комітету Дубівської сільської ради від 11.02.2025 № 22 та рішення органу опіки та піклування. Вказаними рішеннями в наданні дозволу на примусову реалізацію майна боржника відмовлено.

Іншого майна, доходів чи коштів боржника, на які може бути звернуто стягнення, не виявлено.

Тому державний виконавець змушений звернутися до суду з вищевказаним поданням.

Державний виконавець в судове засідання не прибув, направив заяву про розгляд подання у його відсутності подання підтримав з вищенаведених підстав.

Представниця ОСОБА_1 , адвокат Руда Х.Д. заперечила проти задоволення подання мотивуючи тим, що відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Згідно статті 8 Закону України Про державний бюджет на 2025 рік з 1 січня 2025 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8000 гривень. Таким чином, для звернення стягнення на єдине нерухоме майно боржника сума заборгованості повинна становити не менше як 160 000,00 (сто шістдесят) тисяч гривень. Звернула увагу на те, що згідно долученого до цього заперечення розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 350/1622/19 від 04.04.2024 року виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 146397,00 (сто сорок шість тисяч триста дев`яносто сім) гривень.

Представниця Служби у справах дітей Дубівської сільської ради Лоп`янецька Н.Б. вказала, що орган місцевого самоврядування не погодився на примусову реалізацію даного майна боржника, оскільки там зареєстрована та проживає його малолітня дочка. Вважає подання безпідставним.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, водночас їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішення суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему відбудинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, відмовлятися від належних дитині майнових прав, зобов`язуватися від імені дитини порукою чи видавати письмові зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.06.2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25.11. 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10.10.2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження№ 61-12151св19).

У постанові від 26.10.2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти. У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші.

Відповідно до частин першої третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши наявні докази, суд вважає подання державного виконавця необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В даному випадку судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 судове рішення про стягнення з нього аліментів не виконує, за здійсненими державним виконавцем заходами майна боржника, за рахунок якого першочергово можливо задовольнити вимоги стягувача, не виявлено.

Закон передбачає можливість звернення стягнення на нерухоме майно боржника у випадку відсутності іншого майна та грошових коштів.

Разом з тим, в силу положень ч.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке є його єдиним житлом, можливе лише у випадку, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

Вказана обставина підлягає обов`язковому доведенню державним виконавцем під час звернення до суду з цим поданням.

Звертаючись до суду із вказаним поданням, державний виконавець зазначив, що загальна сума боргу за зведеним виконавчим провадженням складає 162063,36 грн., що станом на 01.04.2025 перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальна заробітна плата в 2025 році становить 8000 грн., відповідно 20 розмірів 160000 грн.

Однак, за зазначеними в поданні та доданими до нього виконавчими документами, які перебувають на виконанні в межах зведеного виконавчого провадження, загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 25.02.2025 становить 146397 грн., що не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як встановлено при розгляді справи, державним виконавцем не було вжито всіх передбачених діючим законодавством заходів примусового виконання рішення, не підтверджено свідоме невиконанням боржником своїх обов`язків, які він має змогу виконати та зобов`язань покладених на нього рішенням суду, реалізація житлового будинку, де зареєстрована дитина є крайнім способом, що у свою чергу має негативні наслідки для боржника та його сім`ї.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що подання є безпідставним та в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.435 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована малолітня дитина, відмовити

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день складання повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії повного тексту ухвали.

Суддя: