ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2130/21
Провадження №2/477/553/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

з секретарем Герасимовою Г. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право постійного користування на земельну ділянку, площею 38,6 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року постановлено залучити до участі у справі № 477/2130/21 замість померлої позивачки ОСОБА_2 її правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Правонаступник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право постійного користування на земельну ділянку, площею 38,6 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Пересадівської сільської ради Вітовського району, Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позов мотивований тим, що первісно позовна заява була подана ОСОБА_2 (яка є матір`ю ОСОБА_1 ), яка обгрунтувала свою позовну заяву тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_3 , якому рішенням Пересадівської сільської ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 03.12.1992р. була надана у постійне користування земельна ділянка , площею 38,6га. Після смерті чоловіка ОСОБА_2 спадщину, до складу якої увійшло і право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою, - прийняла, звернувшись до Третьої Миколаївської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Проте, отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку із чим була вимушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , що є матір`ю ОСОБА_1 померла, і враховуючи, що ОСОБА_1 спадщину після смерті матері прийняла звернувшись до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Некрасової Ю.В. із відповідною заявою про прийняття спадщини, ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року, сторона по справі - позивач ОСОБА_2 була замінена на правоприємника ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки позивачка позбавлена можливості захистити свої спадкові права в інший спосіб, була вимушена звернутися до суду з цим позовом.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Також представником позивача - ОСОБА_4 надані письмові пояснення в яких вона зазначила, що відповідачі - Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області та Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є належними відповідачами, оскільки земельна ділянка розташована на території Воскресенської селищної ради, крім того, зазначає, що до складу спадкового майна входить не земельна ділянка, а лише право постійного користування, що належало спадкодавцю. Фактично така ділянка перебуває у власності відповідача Воскресенської селищної ради. Між тим, як зазначає Воскресенська селищна рада в акті приймання-передачі такої земельної ділянка не має. Разом з цим, до 27.05.2021 розпорядником цієї ділянки був саме ГУ Держгеокадастр, і у разі непередання такої ділянки у комунальну власність є належним відповідачем по справі. Також представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 отримала право постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування після смерті свого чоловіка, а її донька ОСОБА_1 - з моменту відкриття спадщини після її смерті, тому вважає, що строк позовної давності нею не був пропущений.

Відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що вони не є відповідачами по справі, оскільки земельна ділянка площею 38,6 га на території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, яка на підставі рішення 12 сесії 21 скликання Пересадівської сільської Ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 03.12.1992, надана у постійне користування ОСОБА_3 , з 27.05.2021 - вважається комунальною власністю. Також, зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, який становить шість місяців відповідно до ст. 1270 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, просять суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Відповідачем Воскресенською селищною радою надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що вони не є відповідачами по справі, тому що вона не відноситься до земель комунальної власності, оскільки на підставі приймання-передачі земельних ділянок Воскресенська селищна рада прийняла в комунальну власність від Головного управління держгеокадастру земельні ділянки, однак серед перелічених, земельної ділянки, яка надавалася ОСОБА_3 на підставі акту на право постійного користування серія МК №00095 не було. Також, зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, який становить шість місяців відповідно до ст. 1270 ЦК України.

Відповідачем Воскресенською селищною радою надано заяву в якій вони просять розгляд справи проводити без участі їх представника.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, до залучення до участі у справі правонаступника.

01 лютого 2024 року на адресу Жовтневого районного суду Миколаївської області від адвоката Колесник Ю. В. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі та заміну сторони у справі на правонаступника.

Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року провадження у справі поновлено та постановлено витребувати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року постановлено залучити до участі у справі № 477/2130/21 замість померлої позивачки ОСОБА_2 її правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 04 березня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо обраного кола відповідачів суд зазначає наступне.

Верховний суд, зокрема, в постанові КЦС ВС від 19 січня2022 року в справі № 280/4/18; від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61- 11977св19) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61- 28938св18) щодо належних відповідачів у справах про визнання права власності у порядку спадкування, зазначав, що належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц, зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування.

Крім того, до складу спадкового майна входить не земельна ділянка, а лише право постійного користування, що належало спадкодавцю, та фактично така ділянка знаходиться на території Воскресенської селищної ради. Разом з тим, до 27.05.2021 року розпорядником цієї ділянки був саме ГУ Держгеокадастр, тому у даному випадку відповідачі по справі є належними.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 38,6 га, що розташована на території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії МК 00095 власником земельної ділянки, розміром 38,6 га, яка розташована на території Пересадівської сільської ради є ОСОБА_3 .

Державний акт на право власності на земельну ділянку видано на підставі рішення 12 сесії 21 скликання Пересадівської сільської Ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 03 грудня 1992 року.

Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведена спадкова справа № 955/20041 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

З заявою про прийняття спадщини зверталася ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_3 . Донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї матері, дружини померлого - ОСОБА_2 .

Постановою ОСОБА_5 держаного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори м. Миколаєва, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку 38,6 га., яка розташована на території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із відсутністю документів, що підтверджували б право власності померлого на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва, справа № 490/1927/23, позивачу ОСОБА_1 надано додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Некрасовою Ю. В. заведена спадкова справа № 19/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 .

З заявою про прийняття спадщини зверталася ОСОБА_1 та зазначила, що цією заявою вона приймає всю спадщину без умов та застережень, яка залишилася після смерті її матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 5 статті 7 ЗК України (1990 року) у постійне користування земля надавалася Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України (1990 року), право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЗК України (1990 року), право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися зокрема сільськими Радами народних депутатів.

Судом встановлено, що рішенням 12 сесії 21 скликання Пересадівської сільської Ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 03 грудня 1992 року ОСОБА_3 було надано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі якого ним було одержано Державний акт на право постійного користування землею.

Також, судом встановлено, що після смерті батька позивачки ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину мати позивачки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак за життя не встигла оформити спадкових прав на вказане постійне користування земельною ділянкою.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц(3) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що згідно із загальнодозвільним принципом правового регулювання, який поширюється на сферу правомірних приватних відносин (зокрема, на відносини спадкування), дозволено те, що не заборонено законом. Можливість спадкування права постійного користування земельною ділянкою, як і права довічного успадковуваного володіння нею, забезпечує сталість цивільного обороту й уникнення ситуацій, за яких можливий необґрунтований перерозподіл земельних ділянок і прав на них. Стосовно права постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, то таке право може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець.

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

З заявою про прийняття спадщини зверталася ОСОБА_2 , після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою про прийняття спадщини звернулася їх донька ОСОБА_1 .

Постановою держаного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори м. Миколаєва, ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, в зв`язку із відсутністю документів, що підтверджували б право власності померлого на нерухоме майно.

Таким чином, аргументи відповідачів про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки причина для відмови у вчиненні нотаріальних дій полягала у відсутності правовстановлюючих документів (оригіналів), що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на те, що позивачка не має можливості реалізувати своє право на спадкування права постійного користування вказаною земельною ділянкою у позасудовому порядку, то її право підлягає судовому захисту.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою визначалося як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Положення статті 13 Конституції України не виключає можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних правових титулах, гарантуючи при цьому громадянам право власності на землю.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що на лежали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

У разі відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого, дружина і батьки (стаття 1261 ЦК України).

Суд зазначає, що державний акт на право користування земельною ділянкою, що виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 , є правовстановлюючим документом на вказану земельну ділянку.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику справах про спадкування» судам роз`яснено, що у порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно з частиною 2 статті 407 ЦК України, частиною 2 статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватись і передаватись в порядку спадкування.

Відповідно до пункту 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Також, згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, однак та обставина, що серед суб`єктів права постійного користування земельною ділянкою в цій статті не зазначено громадян України, не є підставою для припинення такого права у громадян, що набули його на підставі раніше діючого законодавства.

Згідно із ч. 1ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

З урахуванням положень ст. ст. 1296, 1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою може бути визнано таким, що успадковане позивачкою, оскільки право постійного користування земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування на земельну ділянку, площею 38,6 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Пересадівської сільської ради Вітовського району, Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ;

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, адреса: 54004, м. Миколаїв, пр-т Миру, 34; ;

відповідач Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, адреса: 57210, Україна, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., с. Воскресенське, вулиця Соборна, будинок, 86; .

Суддя А.А. Саукова