ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 червня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3908/24

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/882/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року (місце ухвалення сел. Козелець) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилалось на те, що 13.04.2023 між ТОВ «Качай гроші» і ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії № 00-7558174 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Вказує, що за умовами вказаного договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 315.00 грн, тобто Позичальнику перераховується сума кредиту 6300.00 грн за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту.

За доводами позову, після вчинення дій відповідача, 13.04.2023 ТОВ «Качай гроші» ініціювало переказ коштів згідно з договором № 00-7558174 від 13.04.2023 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ФК «Сан-Райз Фінанс» на платіжну карту відповідача, що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Качай гроші», тому первісний кредитор зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі.

Також поcилаєтся, що 30.10.2023 між ТОВ «Качай гроші» і ТОВ «ФК «Ейс» був укладений Договір відступлення права вимоги № 30102023, за умовами якого ТОВ «Качай гроші» відступило на користь ТОВ «ФК «Ейс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 00-7558174 від 13.04.2023.

Як стверджує позивач, відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 30.10.2023 утворилася заборгованість у розмірі 25672,50 грн, що складається із: 6615,00 грн заборгованість по кредиту; 19057,50 грн сума заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом.

У позові ТОВ «ФК «Ейс» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-7558174 від 13.03.2023 у розмірі 25672,50 грн, яка складається з 6615,00 грн заборгованості за кредитом, 19057,50 грн заборгованості за відсотками та судові витрати.

Рішенням Козелецького районного суду від 03.02.2025 позов ТОВ «ФК «Ейс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-7558174 від 13.03.2023 у розмірі 25672,50 грн (складається з: 6615,00 грн заборгованість по кредиту; 19057,50 грн заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано доведеністю факту неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, наявність заборгованості, яку відповідачка не сплатила та не спростувала, що є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Задорожня О.І. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 03.02.2025 і прийняти нову постанову, якою відмовити ТОВ «ФК «Ейс» в задоволенні позовних вимог.

За доводами скарги, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування посилається, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не отримувала кредитні кошти, але суд першої інстанції не з`ясовував, яким чином гроші видавалися, суду не надано жодних письмових доказів про перерахування коштів на рахунок відповідача, а наданий позивачем розрахунок заборгованості, на який посилається суд як на доказ, не є первинним обліковим бухгалтерським документом в силу приписам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вказує, що документом відповідно до ч. 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 25.09.2018, може бути банківський документ з підписом відповідача, якого не надано, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності чи відсутності договірних зобов язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позову із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру, має інформаційний характер і не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції. Крім того, з наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум, жодних роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить.

Також заявник зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів надсилання документів відповідачці електронним шляхом чи іншого листування, не надано доказів передання відповідачці грошових коштів, не доведено, що відповідачка отримала та використовувала одноразовий ідентифікатор на номер телефону відповідачки, реєструвалася в інформаційно- телекомунікаційній системі, а також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують реєстрацію відповідачем банківської картки та власне переказ на його рахунок коштів.

За доводами скарги, у додатках до Договору факторингу № 30102023 від 30.10.2023 вказані лише форми реєстру боржників, повідомлення про відступлення Права Вимоги Фактору, реєстр прийнятих платежів та актом прийому-передачі вказаного Реєстру, проте до позовної заяви вказані документи не додано, тому вважає, що матеріали справи не містять доказів переуступки прав вимоги, а відтак і вимоги позивача до відповідачки, крім того, в матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу таких повідомлень, що вказує на неправомірність права вимоги коштів з відповідача.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 13.04.2023 між ТОВ «Качай гроші» і ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії № 00-7558174 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач ОСОБА_1 за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт первісного кредитора https://kachay.com.ua/ та ознайомилася з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Відповідач ОСОБА_1 добровільно без примусу чи тиску заявила про бажання отримання коштів, зареєструвалася на сайті, під час чого пройшла процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту кредитодавця, тобто вказала свої особисті персональні ідентифікаційні дані. ТОВ «Качай гроші» перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладення договору, перевірило не лише особисті дані відповідача ОСОБА_1 із метою ідентифікації, а й платіжну картку, а саме приналежність платіжної картки позичальнику (а.с. 128-133 т. 1).

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Згідно з умовами вказаного договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 315.00 грн. Позичальнику перераховується сума кредиту 6300.00 гривень, за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту (п. 2.2.1 договору).

Підписанням Паспорта споживчого кредиту до вказаного вище договору за допомогою одноразового ідентифікатора відповідачка підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних нею умов кредитування (а.с. 44-46 т. 1).

Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Качай Гроші» ідентифіковано ОСОБА_1 за одноразовим ідентифікатором та номером телефону (а.с. 47 т. 1).

За матеріалами справи, 13.04.2023 ТОВ «Качай гроші» було проведено переказ коштів згідно з договором № 00-7558174 від 13.04.2023 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ФК «Сан-Райз Фінанс» на платіжну карту відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленнями ТОВ «Фінансова компанія «Сан-Райз Фінанс» (а.с. 49, 53 т. 1).

Судом також встановлено, що 30.10.2023 між ТОВ «Качай гроші» і ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» був укладений Договір відступлення права вимоги № 30102023, за умовами якого ТОВ «Качай гроші» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 00-7558174 від 13.04.2023, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 60-64, 72-72 зворот т. 1).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 30.10.2023, згідно з розрахунком ТОВ «Качай гроші», утворилася заборгованість у розмірі 25672.50 грн, що складається із: 6615.00 грн заборгованість по кредиту; 19057.50 грн сума заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом (а.с. 59 т.1).

На запит суду АТ «Універсал Банк» була надана інформація (станом на 14.01.2025) про рух коштів по картці, що належить відповідачу ОСОБА_1 , із 13.04.2023 до 03.09.2024: щодо поповнення картки, належної відповідачу ОСОБА_1 , зазначено, що 13.04.2023 дійсно зараховані кошти в сумі 6300.00 UAH від Financial company Sunrayz. Враховуючи, що платіж проведено не по реквізитах, а через платіжну систему, в АТ «Унверсал Банк» відсутня інформація, щодо відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж дійсно ініційовано від ТОВ «Качай гроші» (), банк не може (а.с. 188 т. 1).

Крім того, згідно наданої АТ «Універсал Банк» інформації банківська картка № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) (а.с. 157 т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, наявність заборгованості, яку відповідачка не сплатила та не спростувала, що є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Так матеріалами справи підтверджується, що 13.04.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 00-7558174 в електронній формі і який підписаний відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора 2987F, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаному кредитному договорі та підписаному в електронній формі паспорті споживчого кредиут сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки.

Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався відповідачкою. ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору кредитної лінії з ТОВ «Качай Гроші».

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення кредитного договору, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Згідно з п. 7.10, 7.16 Договору кредитної лінії від 13.04.2023, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Кредитодавця в Особистий кабінет Позичальника для ознайомлення та підписання. Договір набирає чинності з моменту його підписання аналогом власноручного підпису Кредитодавця, що відтворений засобами копіювання та накладенням кваліфікованої електронної печатки Кредитодавця і електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер телефону, повідомлений останнім у Заяві на отримання Кредиту. Укладенням цього Договору сторони домовились, що до правочину застосовуються положення Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до реквізитів вищезазначеного Договору кредитної лінії, ОСОБА_1 підписала договір електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 2987F.

Пунктом 7.5. Договору кредитної лінії передбачено, що Позичальник з підписанням цього Договору підтверджує, що він ознайомився із Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, одержав від Кредитодавця всю достовірну та повну інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, та яка може бути необхідна для прийняття рішення стосовно отримання Кредиту.

Таким чином, встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачкою ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Ейс» надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідачки грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконала, у передбачені в договорі строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 не зверталась із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію ОСОБА_1 , якою підтверджено, що ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 00-7558174 від 13.04.2023, ідентифіковано ТОВ «Качай Гроші», зокрема одноразовий іденттифікатор, яким підписано договір; номер телефону та час відправки паролю.

З огляду на те, що договір факторингу не є нікчемним за законом та не визнаний судом недійсним, ТОВ «ФК «Ейс» на підставі чинного договору набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором, а отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до пунктів 2.1-2.3 Договору факторингу № 30102023 від 30.10.2023 в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення права вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключеним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав належить клієнту за укладеними кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги.

Згідно із пунктом 1 договору факторингу дата відступлення прав вимоги - означає робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі.

31.10.2023 між ТОВ «Фінансова коспанія «Ейс» та ТОВ «Качай Гроші» була укладена Додаткова угода до Договору факторингу № 30102023 від 30.10.2023, згідно якої сторони внесли зміни до реквізитів Фактора та п. 3.1 викладено у новій редації щодо реквізитів сторін (а.с. 71 т. 1).

Позивачем на підтвердження переходу права вимоги надано бланк підписаного акту прийому-передачі до договору факторингу про передачу клієнтом ТОВ «Качай гроші» фактору ТОВ «ФК «ЕЙС» реєстру боржників, враховуючи положення ст. 24 Закон України «Про захист персональних даних», а також надано реєстр боржників від 30.10.2023, в якому за номером 2483 зазначено боржника ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , кредитний договір № 00-7558174 від 13.04.2023, загальна сума заборгованості 25672,50 грн (а.с. 72-73 т.1), платіжну інструкцію в національній валюті від 05.12.2023 № 1 про оплату за право вимоги згідно Договору факторингу № 30102023 від 30.10.2023 (а.с. 173 т. 1).

Тому доводи наведені в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів переходу права вимоги до відповідачки за договором факторингу не спростовують висновків суду щодо факту переходу права вимоги до позивача.

Апеляційний суд вважає, що доводи скарги фактично зводяться до незгоди з укладеним між товариствами договором факторингу, проте відповідачка не зверталася до суду з позовом про визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за кредитним договором новому кредитору і обставини щодо правомірності таких правочинів знаходяться поза межами розгляду даної справи.

Також апеляційний суд враховує, що ТОВ «ФК «Ейс» після укладення договору факторингу додаткові нарахування за кредитним договором не здійснювало.

У даному випадку позивач, як новий кредитор, просив стягнути з відповідачки на свою користь борг за вказаним кредитним договором у розмірі 25672,50 грн, який згідно наданого розрахунку складається з: 6615,00 грн - заборгованість за тілом; 19057,50 грн - заборгованість за відсотками, що за період з 30.10.2023 по 13.06.2024.

Відповідачкою та її представником не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором чи підтверджували погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступника, а тому такий розрахунок береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем в частині заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками.

Необгрунтованими також є твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на її картковий рахунок, враховуючи наступне.

Так, п. 2.2, 2.3 кредитного договору дата надання/видачі кредиту дата перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 6615,00 грн на карту позичальника № НОМЕР_3 , яка визначається у форматі НОМЕР_4 , емітовану банком України (платіжна картка). Сума кредиту перераховується кредитодавцем протягом трьох банківських днів з моменту (дати) укладення цього Договору. Факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки підтверджується інформацією ТОВ «ФК «Сан-Райз Фінанс» (а.с. 53 т. 1).

Відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідачка, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, зазначала, що позивачем не доведено факту отримання нею кредитних коштів та факту зарахування їх на поточний рахунок позичальника, однак, наголошуючи на відсутності доказів отримання ним коштів, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку, не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на її рахунок, враховуючи, що ТОВ «ФК «Ейс» не є первісним кредитором та не є банківською установою.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами і взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорах строки грошові кошти (позики та кредиту) та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.

Не є обгрунтованими доводи скарги про те, позивачем не надано інформацію про підтвердження направлення смс-повідомлення на номер відповідачки, не надано доказів реєстрації відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі, а також не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації та не надано доказів електронного підпису спірного правочину, враховуючи, що ТОВ «ФК «Ейс» не є первісним кредитором за спірним договором, а тягар доказування неналежності мобільного номеру телефону лежить саме на відповідачці, яка не надала ні суду першої, ні апеляційному суду доказів, що зазначений у кредитному договорі належить не їй.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам первинних бухгалтерських документів у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачкою та не зазначено процентну ставку, оскільки розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей про передачу позичальнику коштів. Натомість матеріали справи містить виписку по картковому рахунку відповідачки за період з 13.04.2023 по 03.09.2024 та виписка по особовому рахунку за кредитним договором, з якої убачається, що 13.04.2023 на рахунок відповідачки було пепераховано суму 6300 грн від фінансової компанії SUNRAYZ (а.с. 59, 189-190 т. 1), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також відповідачкою ОСОБА_1 не надано доказів її звернення до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій щодо укладення кредитного договору недобросовісними особами.

Також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи скарги про не отримання відповідачкою повідомлення про відступлення права вимоги, враховуючи, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03.06.2025.

Головуючий Судді :