ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2690/25 Справа № 199/4712/24 Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини (суддя першої інстанції Плінська А.В.),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернуся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; два тижні з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Двотижневий період проживання дітей з кожним з батьків починається з 10:00 год. неділі та завершується через два тижні о 10.00 год. неділі.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належно встановлених обставин справи.

Мотивує скаргу тим, що при ухваленні рішення, суд вийшов за межі позовних вимог, спірне питання сторін не вирішено, бо такий порядок відбувається і без рішення суду, дитина не має постійного місця проживання, що завдає їй певного психологічного дискомфорту.

Вказує, що дитина висловлює бажання бачитись з матір`ю на свята та вихідні, але проживати бажає з батьком.

Наголошує на тому, що відповідачка у судовому засіданні зазначила, що бажає забрати дитину в інше місто.

ОСОБА_1 просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити у повному обсязі.

Представник Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської ради - Чернишова О.Д. просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини, яка виявила бажання проживати разом з батьком.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час, дату, та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2010 року, який було розірвано на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року (справа № 199/4632/124) (а.с.10).

У шлюбі у сторін народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира на праві власності належить матері позивача ОСОБА_5 (а.с.12,13).

Позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на посаді оператора з обслуговування установок для пилогазоуловлювання. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с.16,17).

Згідно характеристики з місця проживання (а.с.19) ОСОБА_1 проживає разом із донькою за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 активно займається вихованням дочки, часто проводить з нею час, сприяє її фізичному та інтелектуальному розвитку (водить на заняття з танців та англійської мови). За період проживання скарг від сусідів на нього не було.

Відповідач ОСОБА_2 на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Даний будинок на праві власності належить батькові відповідача ОСОБА_7 (а.с.42).

Згідно характеристики з місця проживання відповідач ОСОБА_2 , періодично проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2 , допомагає йому по господарству. Вона часто буває у відрядженнях, та коли повертається разом із нею часто приїжджає і дочка, ОСОБА_3 . Дівчинка вихована, чемна, завжди вітається. Коли вона залишається з дідусем, вони разом ходять на рибалку (а.с.41).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування адімінстрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №5/5-464 від 18.09.2024 року згідно актів обстежень умов проживання, що за місцем проживання батька, так і матері створені задовільні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Із пояснень сторін встановлено, відповідачка працює не офіційно, має закордонні відрядження. Дана обставина визнається сторонами, тому відповідно до ч. 1 ст.82 ЦК України не підлягає доказуванню.

Згідно довідки Дніпровського ліцею №134 гуманістичного навчання і виховання Дніпровської міської ради №222 від 29.05.2024 - дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ученицею 7-Ві класу за програмою інтелект. Навчанням та вихованням дитини опікуються батьки (а.с.18).

Також, малолітня дитина ОСОБА_3 займається спортивними танцями з 2015 року у «Танцклубі гукових». ОСОБА_3 є призеркою та переможницею багатьох змагань зі спортивного танцю, має ІІ спортивний розряд. ОСОБА_3 має величезну підтримку від своєї родини. Мати, ОСОБА_9 , бере участь у підготовці до виступів, розробляючи та шиючи танцювальні костюми для доньки. Робить неймовірні спеціальні зачіски. Батько, ОСОБА_6 , неймовірна людина, фінансово забезпечує всі витрати: заняття з видатними педагогами-лекторами в різних танцювальних програмах, участь та поїздки на змагання, придбання спеціального взуття та тканин для костюмів (а.с.20).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що більш тривалий період часу за останні два роки дитина проживала з батьком, однак у дитини є стійкий емоційний контакт з матір`ю. В ході судового розгляду дитина висловила бажання проводити у матері вихідні та свята. Своє бажання проживати з батьком дитина обґрунтовувала тим, що в квартирі батька проживає від народження та їй звідти зручніше відвідувати школу та гуртки.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватно - правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини другої статі 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (стаття 161 СК України).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Матеріалами справи встановлено, та підтверджується матеріалами справи, та не заперечується учасниками справи, що дитина ОСОБА_3 , постійно проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, матеріалами справи встановлено, що Згідно довідки Дніпровського ліцею №134 гуманістичного навчання і виховання Дніпровської міської ради №222 від 29.05.2024 - дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ученицею 7-Ві класу за програмою інтелект. Навчанням та вихованням дитини опікуються батьки (а.с.18).

Також, малолітня дитина ОСОБА_3 займається спортивними танцями з 2015 року у «Танцклубі гукових». ОСОБА_3 є призеркою та переможницею багатьох змагань зі спортивного танцю, має ІІ спортивний розряд. ОСОБА_3 має величезну підтримку від своєї родини. Мати, ОСОБА_9 , бере участь у підготовці до виступів, розробляючи та шиючи танцювальні костюми для доньки. Робить неймовірні спеціальні зачіски. Батько, ОСОБА_6 , неймовірна людина, фінансово забезпечує всі витрати: заняття з видатними педагогами-лекторами в різних танцювальних програмах, участь та поїздки на змагання, придбання спеціального взуття та тканин для костюмів (а.с.20).

З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що ОСОБА_1 постійно працює на підприємсті, де має бронь від мобілізації, що підтверджується довідкою з «Резерв+».

Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини № 5/5-464 від 18.09.2024 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 53-55).

У вказаному висновку також було зазначено, що на комісій з дозволу батьків було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що вже довгий час проживає з батьком, поряд з будинком знаходиться її школа та танцювальний гурток. Дівчина повідомила, що бажає продовжувати проживати з батьком, змінювати місце проживання відмовляється, так як і заклад освіти який вона відвідує з першого класу і гурток який вона відвідує кілька разів на тиждень знаходяться поряд. Також дівчина повідомила, що в той час коли проживала з мамою, мати брала її із собою у робочі відрядження, під час яких у Софії не було можливості навчатися, та відбулися прогалини у навчанні.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні із даним позовом, ОСОБА_1 , заявлялась вимога, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Також матеріалами справи встановлено, що із зустрічним позовом щодо визначення місця проживання чи встановлення графіку виховання, відповідачка ОСОБА_2 не зверталась.

Однак, апеляційним судом встановлено, що місцевий суд під час розгляду справи вийшов за межі позовних вимог, та ухвалив рішення не про визначення місця проживання дитини, а фактично встановив графік виховання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча позовна заява таких вимог не містить.

Крім того, самим позивачем у скарзі вказано, що визначені судом місця проживання дитини і так на даний час існує, без цього рішення.

Отже, з вищенаведених обставин, апеляційний суд встановив, що дитина бажає і далі проживати з батьком, оскільки поруч знаходиться її школа та танцювальний гурток, а тому вважає, що за для найкращих інтересів дитини за для її гармонійного розвитку і за уникнення прогалин у навчанні, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні всі правові підстави за для задоволення позовних вимог, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню оскільки було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права із ухваленням нового, про задоволення вимог ОСОБА_1 із визначенням із ним місця проживання ОСОБА_3 .

Також апеляційний суд вважає наголосити на тому, що відповідачка ОСОБА_2 не позбавлена права звернутись до суду із позовом, щодо визначення способу участі вихованні неповнолітньої ОСОБА_3 .

За таких обставин, суд вважає, що рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2025 року.

Головуючи суддя О.В. Халаджи