Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2000/25
Номер провадження2/711/1291/25
РІШЕННЯ
27 травня 2025 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі: головуючого-судді Демчика Р.В., при секретарі Бутовській Д.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова Інна Павлівна до Черкаської міської ради, треті особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячне-7», Друга черкаська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова І.П. звернулася до суду з позовною заявою до Черкаської міської ради, треті особи ОСББ «Сонячне-7», Друга черкаська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.11.1982 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3 та набула у шлюбі прізвище ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа Другою черкаською державною нотаріальною конторою за заявою позивача, спадкова справа номер у спадковому реєстрі 73401199, номер у нотаріуса 344/2024.
Вказує, що позивач є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_2 , проживала з ним разом та була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем на час його смерті, а тому в силу вимог ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї. Батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 шлюб розірвали. Мати позивача - ОСОБА_5 , 12.08.1987 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , набула у шлюбі прізвище ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. Інші спадкоємці у ОСОБА_2 відсутні. 05.12.2024 позивач звернулась до Другої черкаської держаної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що залишилися після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2024 № 1482/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що залишилися після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно. КП «ЧООБТІ» у відповідь на адвокатський запит представника позивача повідомили, що інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_1 в архіві не зареєстрована. Відповідно до рішення № 9 Виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 12.01.1966 створено житлово-будівельний кооператив під назвою «Черкаський житлово-будівельний кооператив №15». Рішенням №458 Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих від 29 червня 1966 року затверджено список членів житлово-будівельного кооперативу № 15. Згідно рішення № 376 Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих від 26.06.1968 ухвалено надати квартири та видати ордера громадянам міста, членам ЖБК №15 у 90 квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 згідно з додатків, будинок передати на баланс ЖБК №15. 05 липня 1968 року ОСОБА_2 отримав ордер №1135, виданий житловим відділом житлового управління Черкаської міської ради трудящихся на право заняття квартири з двох кімнат по АДРЕСА_3 , домоуправління ЖБК-15. В подальшому, Черкаський ЖБК № 15 в 2021 році реорганізувалось в Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячне-7». Рішення про реорганізацію Черкаського ЖБК №15 в архіві Черкаської міської ради та Державному архіві Черкаської області відсутні, про що повідомлено у відповідях на адвокатські запити представника позивача, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про юридичну особу «Черкаський житлово-будівельний кооператив №15» відсутня. Згідно відповіді Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради 10.08.2021 зареєстровано ОСББ «Сонячне-7». 31.01.2025 ОСББ «Сонячне-7» надано довідку №01/40, якою підтверджено що ОСОБА_2 пайові внески сплатив повністю, заборгованість відсутня.
На підставі вищевикладеного, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, в зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 березня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Попова І.П. не з`явилися. Через канцелярію суду представником позивача подана заяву про слухання справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їз задоволенні.
Представник відповідача Черкаської міської ради, в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСББ «Сонячне-7» в судове засідання не з`явився. До очтаку розгляду справи по суті подав заяву про розгляду справи без участі третьої особи.
Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України.
Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судом встановлено, що Рішенням № 9 Виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 12.01.1966 створено житлово-будівельний кооператив під назвою «Черкаський житлово-будівельний кооператив №15».
Рішенням № 458 Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих від 29 червня 1966 року затверджено список членів житлово-будівельного кооперативу № 15.

Згідно рішення № 376 Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих від 26.06.1968 ухвалено надати квартири та видати ордера громадянам міста, членам ЖБК №15 у 90 квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 згідно з додатків, будинок передати на баланс ЖБК №15.

05 липня 1968 року ОСОБА_2 отримав ордер №1135, виданий житловим відділом житлового управління Черкаської міської ради трудящихся на право заняття квартири з двох кімнат по АДРЕСА_3 , домоуправління ЖБК-15.

Згідно з листом Державного архіву Черкаської області від 30 січня 2025 р.№37-р/05-08 вбачається, що у документах фонду Виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих, з 07 жовтня 1977 року народних депутатів станом на 1985 рік рішення про ліквідацію чи реорганізацію Черкаського житлово-будівельного кооперативу №15 (ЖБК-15), розташованого по вул.Горького, 7 (нині вул.Ю.Ілленка,7) не виявлено; місцезнаходження документів ЖБК-15 держархіву області невідоме, оскільки зазначений кооператив не відносився до підприємств, установ, організацій джерел формування Національного архівного фонду Державним архівом Черкаської області і документи на зберігання до архіву не передавав. У мережі Інтернет є інформація про те, що за адресою м.Черкаси вул.Іллєнка,7 знаходиться ОСББ «Сонячне-7».

Згідно відповіді Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради від 30.01.2025 №1905/2657-01-21 - 10.08.2021 зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячне-7» (ЄДР 44374475).

Відповідно до довідки від 31 січня 2025 року №01/31.01.2025 ОСББ «Сонячне-7» підтверджено, що ОСОБА_2 пайові внески сплатив повністю, заборгованість відсутня.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_9 , батьками якої записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

20.11.1982 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3 та набула у шлюбі прізвище ОСОБА_4 , прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_10 , вказане підтверджується Витягом №5 від 26.02.2025 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Також матеріалами справи встановлено, що мати позивача ОСОБА_8 , яка 12.08.1987 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (витяг з ДЄАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу №3 від 05.03.2025), померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується витягом з ДРАЦСГ про державну реєстрацію смерті №1 від 05.03.2025.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцем першої черги після його смерті є: його донька ОСОБА_1 ..

Позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори від 05.12.2024 року №1482/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру стало відсутність правовстановлюючих документів. При цьому державний нотаріуса вказував, що з відповіді КП «ЧООБТІ» 19.11.2024 року №57768 слідує, що реєстрація права приватної власності на вказану квартиру не проводилась.

Позивачем дана постанова у судовому порядку не оскаржувалася.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Слід наголосити, що вирішуючи питання про право власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі, суд враховує норми чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» за ст. 15Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Верховний Суд України в листі від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначив, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність», набувають права власності на квартиру (п. 69, 71).

За змістом ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до пп. 1 п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Верховний Суд України в постанові від 18 грудня 2013 року в справі № 6-138цс13 висловив правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.

Враховуючи вказане та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру законодавством не була передбачена, як обов`язкова видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

ОСОБА_2 отримав квартиру як член кооперативу, ним проведена повна сплата пайових внесків за вказане житлове приміщення, а отже останній набув право власності на спірну квартиру.

Як відмітив Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.

Оскільки ОСОБА_2 набув свого часу на законних підставах право власності на зазначену квартиру, остання входить до складу спадкового майна. Померлий не оформив своє право власності на нерухоме майно і не отримав правовстановлюючі документи, а відтак позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Позивачка спадщину прийняла, від неї не відмовилась, користується вказаною кооперативною квартирою, остання є її постійним місцем проживання та місцем реєстрації.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268 ЦК України, ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Законом України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015року № 1127, ст.5,11,12,13,76-82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Р. В. Демчик