ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м.Суми

Справа №583/2642/24

Номер провадження 22-ц/816/699/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Охтирської районної держаної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2024 року, у складі судді Сидоренка Р.В., ухвалене у м. Охтирка, повне рішення складено 04 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в :

29 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Заяву мотивував тим, що він утримує чотирьох неповнолітніх дітей, а саме: падчерок від першого шлюбу його дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Старша падчерка ОСОБА_5 навчається у ВСП «Охтирський фаховий коледж Сумського національного аграрного університету», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 навчаються у Литовській філії Чернеччинського ліцею (опорний заклад освіти) Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_8 виховується вдома його дружиною. Зазначає, що для нормального забезпечення потреб дітей він витрачає свої кошти, час та ресурси не тільки на дітей, батьком яких він вказаний в свідоцтвах про народження, а й на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки батько останніх сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі, який складає близько 3090,40 грн на дитину, що є меншим ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Малолітній ОСОБА_7 проживає разом з ним, його мати - ОСОБА_4 проживає і працює в Польщі, звідки регулярно пересилає кошти на утримання сина. Станом на дату подання цієї заяви він є безробітним, проте має регулярний дохід за цивільно-правовими угодами, зокрема за договором з ОСОБА_9 , з 01.01.2023 р. по дату подачі цієї заяви він отримав та витратив на потреби сім`ї 318349,52 грн. У листопаді 2023 року він отримав повістку до РТЦК, де відповідальною особою було зроблено помітку про те, що він придатний до військової служби, має право на відстрочку згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В травні 2024 року змінилось законодавство щодо мобілізації і відповідальними працівниками РТЦК йому було повідомлено, що тепер необхідне документальне підтвердження права на відстрочку від мобілізації, а саме рішення суду про перебування на його утриманні трьох і більше дітей, що і стало підставою звернення до суду.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт перебування на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.

Доводить, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про відмову у задоволенні заяви, не врахувавши всі надані ним докази.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_10 16.06.2018 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 16.06.2018 р. Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася спільна донька - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 16.01.2019 р. Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с. 9).

ОСОБА_1 також є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якого є ОСОБА_11 , з якою заявник перебував в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2014 р. по 27.05.2016 р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно 01.02.2020 р. Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), та рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.05.2016 р., яким шлюб був розірваний (а.с. 10, 12).

Дружина заявника ОСОБА_2 має двох доньок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 23.04.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 14.07.2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області (а.с. 7, 8).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 04.08.2007 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.07.2017 р. Також цим рішенням із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 були стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ними повноліття (а.с. 23). Факт сплати батьком аліментів на утримання доньок підтверджується роздруківкою по картковому рахунку.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.10.2017 р. у справі №583/1592/17 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 , визначено його участь у зустрічах, спілкуванні та вихованні неповнолітніх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 20-22).

З довідки-характеристики №191, виданої Бакирівським старостинським округом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , разом із родиною: дружиною ОСОБА_2 , донькою ОСОБА_8 , сином ОСОБА_7 , падчеркою ОСОБА_5 та падчеркою ОСОБА_6 . ОСОБА_1 приймає активну участь у шкільному житті своїх дітей та дітей односельців і в цілому громади. Діти завжди доглянуті, мають одяг за сезоном (а.с. 28).

Проживання вищезазначених осіб за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 29).

18.02.2019 р. Управлінням соціального захисту населення Охтирської міської ради на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видане посвідчення серії НОМЕР_6 , відповідно до якого пред`явник цього посвідчення має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с. 5).

Згідно з довідкою Охтирської філії Сумського обласного центру зайнятості від 27.05.2024 р. №938, ОСОБА_1 зареєстрований у філії з 04.08.2023 р. по час видачі довідки (а.с. 14).

З тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_7 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_7 , вбачається, що ОСОБА_1 14.04.2023 р. комісією при ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний придатним до військової служби (а.с. 3).

Відмовляючи у задоволені заяви про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на його утриманні саме чотирьох малолітніх дітей.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт самостійного утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дітей, двоє з яких не є його рідними дітьми і мають рідних батьків.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання та утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У цій справі встановлено, що заявник ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Матері дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_4 не позбавлені батьківських прав, не встановлено обставин не виконання ними батьківських обов`язків. Батьками неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не позбавлені батьківських прав, не встановлено обставин не виконання ними батьківських обов`язків та несплати аліментів.

Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матерів дітей та ОСОБА_3 , який є батьком неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі батьків в утриманні дітей та/або ухилення від участі в утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України).

Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків або обома батьками, як у даному випадку, батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факти, про встановлення яких просить заявник, не підлягають з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення заяви про встановлення юридичного факту, оскільки заявником належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на його утриманні саме чотирьох малолітніх дітей, не надано.

Разом з тим суд першої інстанцій не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків в утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання та утримання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин, факт перебування на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей - залишенню без розгляду.

Зазначені обставини не позбавляють права ОСОБА_1 подати позовну заяву до суду на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування дітей на його утриманні, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Охтирської районної держаної адміністрації, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина