Справа № 441/392/24 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/811/102/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/103/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: ОСОБА_1 та його представника

ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року та на додаткове рішення цього суду від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха Марія Теодозіївна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т., про визнання заповіту недійсним.

На обґрунтування позову покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_5 , яка за життя 02.11.2020 склала в його користь заповіт на усе належне їй майно. У зв`язку з хворобою ОСОБА_5 заповіт було складено та посвідчено секретарем виконкому Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області вдома у спадкодавця. Впродовж багатьох років до складення заповіту та після цієї події він доглядав бабусю, допомагав їй по господарству. 10.11.2022 позивач був призваний за мобілізацією в ЗСУ і лише через декілька днів дізнався про смерть бабці. 29.12.2023 він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом та дізнався про наявність іншого заповіту на користь ОСОБА_3 , який його бабця склала в останні місяці перед смертю. Із сусідкою, на користь якої складено останній заповіт, хороших, приятельських стосунків ні у померлої, ні у її родичів не було.

Вказував, що ОСОБА_5 останніми роками часто хворіла, не впізнавала людей, у неї були проблеми з пам`яттю. У нього з бабусею були чудові відносини, ні в кого не викликало здивувань, що вона склала заповіт в його користь, беручи до уваги і той факт, що на його утриманні перебуває єдина правнучка ОСОБА_5 його дочка. Зважаючи на похилий вік ОСОБА_5 (83 роки), очевидні проблеми з пам`яттю, наявність певних симптомів деменції, позивач переконаний, що заповідачка не усвідомлювала своїх дій під час складання останнього заповіту на користь відповідачки, а можливо діяла і під примусом. Крім цього, у нього виникають також сумніви у тому, чи не складений такий заповіт з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

На підставі наведеного, просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 19.07.2023 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Мухою М.Т. та зареєстрований в реєстрі за № 1160, 1161.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 10.12.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2024 заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення та додаткового рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_5 , яка за життя 02.11.2020 склала в його користь заповіт на усе належне їй майно. У зв`язку з хворобою ОСОБА_5 такий заповіт було складено та посвідчено секретарем виконкому Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області вдома у спадкодавця. Впродовж багатьох років до складення заповіту та після цієї події він доглядав бабусю, допомагав їй по господарству. 10.11.2022 він був призваний за мобілізацією в ЗСУ і лише через декілька днів дізнався про смерть бабці. 29.12.2023 він подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, де й дізнався про наявність іншого заповіту, який його бабця склала в останні місяці перед смертю. Оскільки після смерті свого батька саме він опікувався ОСОБА_6 , його здивував факт складення бабцею заповіту на абсолютно чужу людину. Інший внук ОСОБА_6 ОСОБА_7 , має інвалідність ІІ групи, відтак не завжди мав можливість допомагати бабці, однак за потреби допомагав, рідний брат ОСОБА_5 допомагав їй, коли він був мобілізований в ЗСУ, інших родичів, які б могли опікуватися нею, ОСОБА_5 не мала. Із сусідкою, в користь якої і складено останній заповіт, хороших, приятельських стосунків ні у померлої, ні у її родичів не було. Звертає увагу на те, що приватний нотаріус Муха М. Т., яка посвідчувала заповіт ОСОБА_5 на ОСОБА_3 19.07.2023 не надала суду жодних пояснень, деталей про обставини складення заповіту, дотримання вимог до заповіту, хто саме з осіб був присутній тощо. Судом також не надано правової оцінки Акту обстеження фактичного проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 19.06.2024 №35, з якого вбачається, що згідно з даними Апелянта і підтвердженими показаннями сусідів, які в ньому поставили свої підписи, зокрема ОСОБА_9 , стало відомо, що, апелянт та ОСОБА_10 , яка була невісткою померлої, доглядали за померлою. ОСОБА_10 готувала їй їжу, забезпечувала ліками, продуктами харчування, а позивач допомагав у природніх потребах гігієни, а коли останній йшов на роботу, то за нею доглядав його брат ОСОБА_11 . ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_5 любила своїх онуків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 і в них завжди були чудові відносини. Вона неодноразово повідомляла їй, що будинок заповіла своєму внукові ОСОБА_1 . Також у даному Акті стверджується, що внукам (апелянту та його брату) ніхто не повідомив про смерть бабусі. Коли апелянт прийшов до будинку баби, то ОСОБА_14 виганяла ОСОБА_12 і лякала поліцією. Остання воля Гренди Ксенії була, щоб її похоронити в с. Долиняни, а сусідка сама проти волі похоронила в м. Городок. Судом також не прийнято до уваги характеристики виданої виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області від 05.02.2024 № 3.

Щодо додаткового рішення, зазначає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн є завищеним, необгрунтованим і є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт і вважає, що їх необхідно зменшити до 2000,00 грн.

Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10.12.2024 та ухвалити нове рішення про задоволення позову, скасувати частково додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2024 та змінити його в частині витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_3 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ОСОБА_3 Шачіна Н.М. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, покликаючись на доводи, викладені у відзив на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення таким вимогам відповідають.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_5 на праві приватної власності належали земельна ділянка площею 0.1285 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Черлянське Передмістя Городоцького району Львівської області та домоволодіння на АДРЕСА_1 .

02.11.2020 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений за місцем її проживання та реєстрації в ( АДРЕСА_1 ) секретарем виконкому Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області Проць Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 62. Згідно вказаного заповіту усе своє майно ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_1

19.07.2023 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. за реєстровим № 1160,1161 посвідчено заповіт ОСОБА_5 , яким остання усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 .

Вказаний заповіт був посвідчений у присутності свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . У заповіті вказано, що у зв`язку з хворобою та фізичною неміччю ОСОБА_5 не може сама прочитати і підписати текст заповіту, на особисте прохання заповідача та за її дорученням, в її присутності, текст заповіту підписано ОСОБА_17 .

З матеріалів спадкової справи № 77/2023, заведеної після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_3 в межах установлених строків звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Крім того в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_18 звернувся також позивач ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Пунктами 5-6 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Пунктами 1.8., 1.11. глави 3 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 665/1935/16-ц (провадження № 61-19718св18) вказано, що недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що складаючи оспорюваний заповіт на користь сторонньої особи, ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, зокрема через похилий вік спадкодавця та хворобу. Крім цього покликався на складення заповіту з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції встановив, що 19.07.2023 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. посвідчено заповіт ОСОБА_5 з її слів з використанням загальноприйнятих технічних засобів. На прохання ОСОБА_5 заповіт підписано ОСОБА_17 в присутності двох свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . У тексті заповіту та у посвідчувальному написі зазначено причину, з якої заповіт не підписаний особою, що його вчиняє (фізична немічність через хворобу), заповіт перед підписанням зачитано уголос, підписано іншою особою замість заповідача та посвідчено при свідках, зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України нотаріусом заповідачу роз`яснено; у посвідчувальному написі нотаріуса зазначено, що особи заповідача, свідків та особа, яка підписувала заповіт замість заповідачки, встановлені, а їх дієздатність перевірено, тобто заповіт відповідає вимогам законодавства, щодо його посвідчення.

Крім цього, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що спадкодавець на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, її волевиявлення не було вільним та не відповідало її волі. При цьому районний суд виходив з того, що клопотань про призначення посмертної судово-психіатричної експертиза від сторін не надходило, у справі відсутні будь-які медичні документи, які б свідчили про які небудь психічні відхилення спадкодавця, покази свідків однозначно стверджують про адекватність поведінки ОСОБА_5 до самої смерті, заповідач була дієздатна, особисто спілкувалася з лікарем, який не виявив у неї ознак психічних розладів, особисто спілкувалася і з нотаріусом, яка не побачила у неї вагань чи сумнівів з приводу її волевиявлення, яке було обдумане, заповідач наполягала на вчиненні заповіту.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржуваний заповіт за формою, порядком його посвідчення, відображення дійсного волевиявлення заповідачки відповідає вимогам закону, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Колегія суддів також погоджується із додатковими рішенням суду та не вбачає підстав для його зміни чи скасування з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача ОСОБА_3 зверулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано такі докази: копію Договору № 8/24 від 27.02.2024 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Шачіною Н.М. та відповідачкою ОСОБА_3 , додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 8/24 від 10.12.2024, копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2024 з детальним розрахунком наданих послуг адвоката та квитанцію № 108 від 10.12.2024, з яких вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом ОСОБА_4 у суді першої інстанції послуг становить 13 000,00 грн.

Суд першої інстанції проаналізувавши надані стороною відповідача докази на підтвердження понесених судових витрат, з урахуванням складності справи, а також з огляду на наявність заперечень позивача, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 10 000,00 грн, оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із цим висновку районного суду та не вбачає підстав для визначення іншого розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 30.05.2025

Головуючий

Судді