Провадження № 2/641/1597/2025 Справа № 641/1876/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі судді Кожихової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

розглянувши у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

13.03.2025 представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») - Романенко М.Е. через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернувся до суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5005395 від 20.04.2021 у розмірі 7 217, 99 грн., яка складається з 1 636,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 406,99 грн. заборгованість за відсотками, 175,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., покласти на відповідача.

Вимоги позову мотивує тим, що 20.04.2021, за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», відповідачем було подано заявку на отримання кредиту № 5005395. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 5005395 від 20.04.2021 з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 2 500,00 грн.. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, керуючись умовами договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 5005395 від 20.04.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») становить 7 217,99 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 1 636,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 5 406,99 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 175 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 5005395 від 20.04.2021. Відтак, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7 217,99 грн., витрати та правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн..

Виклад позиції відповідача

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до кредитного договору дата повернення кредиту 05.05.2021, остання сплата була 16.06.2021. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що строк звернення позивача до суду перевищує три роки з моменту настання строку виконання зобовязання та з моменту останньої дії, яка перервала строк позовної давності, вважає що строк позовної давності закінчився. У зв`язку з чим, відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у позові. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобовязання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобовязань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Позивач не надав розрахунок відсотків на суму 5 406,99 грн., а також графік платежів, що не дозволяє встановити щомісячні відсотки. Позивач додав до позовної заяви розрахунок заборгованості, але не надав пояснення своїх розрахунків належним чином. Також відповідач зазначає що не згоден з вимогою щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає її необгрунтованою.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

17.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

В судове засідання представник третьої особи ТОВ «МІЛОАН» не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що останній повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.04.2021 відповідач на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» створив та заповнив анкету-заяву на кредит № 5005395, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи. Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, перевірку у базі кредитних історій, обробку, підписання договору (а.с.9).

20.04.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5005395 (а.с.15-19).

Згідно з пунктом 1.1. вказаного кредитного договору позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній в пункті 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. цього договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору, сума кредиту становить 2 500,00 грн. у валюті: українські гривні.

Згідно з пунктами 1.3., 1.4. вказаного договору, кредит надається строком на 15 днів з 20.04.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 05.05.2021.

Відповідно до пункту 1.5. договору, загальні витрати позичальника за кредитом складає 505,00 грн. в грошовому виразі та 8,174 % річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у пунктами 1.5-1.5.2. Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту 3005,00 грн..

Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 330,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з пунктом 1.6. кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної картки.

Згідно з пунктом 2.3.1.1 кредитного договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом, позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за останнім днем строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування за наявності вимоги Кредитодавця зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення та не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки нарахована за порушення зобов`язань Позичальником не може перевищувати 50% від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором.

Відповідно до пункту 6.1. договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства.

Згідно пункту 6.3. договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Разом з кредитним договором № 5005395 від 20.04.2021, сторони погодили графік розрахунків, відповідно до якого: сума кредиту 2 500,00 грн., комісія за надання кредиту 175,00 грн., проценти 330,00 грн., а разом 3005,00 грн., дата платежу 05.05.2021 (а.с.14).

Відповідно до Договору відступлення прав вимоги № 07Т від 13.09.2021 ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 5005395 від 20.04.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача (а.с.20-22).

Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Мілоан», у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 5005395 від 20.04.2021, сума заборгованості: за тілом 1 636,00 грн., комісія за надання кредиту 175,00 грн., по процентах 5 406,99 грн., а всього 7 217,99 грн..

27.09.2023 адвокат Міновська А.В., в інтересах ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», на адресу відповідача направила досудову вимогу з рекомендацією сплатити заборгованість на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 5005395 (а.с.19).

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Норми права, які застосував суд. Оцінка аргументів сторін.

Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст.1082ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, божник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до матеріалів справи, 27.09.2023 адвокат Міновська А.В., в інтересах ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», на адресу відповідача направила досудову вимогу з рекомендацією сплатити заборгованість на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 5005395 (а.с.19).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на матеріали справи, до суду надані достатні та належні докази переходу право вимоги до нового кредитора.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З огляду на матеріали справи, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечувала проти факту укладення договору, ані проти надходження на її рахунок кредитних коштів в розмірі 2500 грн, вказуючи тільки на необхідність застосування строку позовної давності та нарахування надмірно високих відсотків за кристування кредитними коштами.

В даному випадку суд уважає встановленими ті обставини, які не оспорюються сторонами, а саме: щодо наявності факту укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок.

Крім того, як вбачається з Відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору, ОСОБА_1 здійснювалось сплату тіла кредиту та сплату процентів по кредиту, тобто нею здійснювалось часткове виконання взятих на себе зобов`язань.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір в електронній формі, остання отримала кредит за цим Договором в розмірі 2500 грн 00 коп, шляхом перерахування коштів на її банківську картку, проте, не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача, як нового кредитора, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1636 грн.

Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.

Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом, та дійшов висновку про недоведеність підстав для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Отже, максимальний строк дії договору обмежено у строк 60 днів.

Зі змісту укладеного договору про споживчий кредит № 5005395 від 20.04.2021 вбачається, що кредит відповідачу надавався на 15 днів з 20 квітня 2021 року.

05.05.2021, 08.05.2021, 15,05.2021, 18.05.2021, 25.05.2021, 01.06.2021, 16.06.2021 відповідно до пункту 2.3.1. кредитного договору відбулася пролонгація строку кредитування.

Таким чином, строк кредитування за договором про споживчий кредит № 5005395 від 20.04.2021, з урахуванням пролонгацій відповідно до пункту 2.3.1. договору, закінчився до 20.06.2021. Доказів того, що строк кредитування між сторонами кредитного договору № 5005395 від 20.04.2021 продовжувався після спливу 60 днів до суду позивачем не надано.

Водночас після спливу строку дії кредитного договору позивачем продовжено нарахування відсотків на умовах п. 1.5.2 та 1.6 кредитного договору.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно було керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами щодо його строку тривалістю максимально 60 днів.

Отже, нараховані відсотки позивачем, починаючи з 20.06.2021 не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за період з 20.04.2021 до 19.06.2021 у розмірі 1133,19 грн.

Між тим, щодо суми, що остаточно підлягає стягненню, суд ураховує таке.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Між тим, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

В справі що розглядається в пункті 1.5.1 Договору про споживчий кредит № 5005395 від 20.04.2021, передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту 175 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту,а пунктом 2.3.1 передбачено сплатукомісії запролонгацію кредиту.

Отже, вказані витрати у сумі 175 грн стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача не підлягають.

Разом із цим, як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.18,19), кредитором в день надання кредиту нараховано комісію в розмірі 175 грн, а у подальшому нараховано комісію за пролонгацію договору в загальній сумі 864,00 грн, а саме: 05.05.2021 в розмірі 75,00 грн; 08.05.2021 - 121,00 грн; 15.05.2021 - 69,00 грн; 18.05.2021 - 111,00 грн; 25.05.2021 - 106,00 грн; 01.06.2021 - 201,00 грн; 16.06.2021 181 грн.

Оскільки встановлення такої плати (без конкретизації, які саме послуги кредитор надає за плату) суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», тому положення договору про сплату позичальником комісії є нікчемними (див. пункт 31.33 постанови ВП ВС від 13липня 2022року у справі №496/3134/19), а відтак нарахування кредитором комісії в розмірі 175,00 грн та у подальшому 864 грн є безпідставним та не можуть враховуватися при визначенні розміру заборгованості, тому зазначену суму, з урахуванням черговості погашення кредитних зобов`язань, слід зарахувати на сплату процентів.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ ««Діджи Фінанс» підлягає заборгованість: заборгованість за тілом кредиту 1636 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 94 грн 19 коп (1133,19 -864 - 175), а всього на загальну суму 1730 грн 19 коп.

Щодо заяви відповідачки про застосування строків позовної давності суд зазначає таке.

Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України).

11.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

24.02.2022 Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії ( п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

1 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27.06.2023).

Разом з ти, згідно з Законом України від 15 січня 2025 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року на 90 діб.

Отже, строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні

Оскільки кредитний договір № 5005395 укладено між сторонами 20.04.2021, відповідно строки позовної давності в даному випадку дотримано.

Посилання відповідачки у відзиві на позовну заяву на положення частини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» судом при винесенні рішення не враховуються, оскільки станом на дату укладення кредитного договору № 5005395, тобто станом на 20.04.2021, стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» не містила частину третю.

Відносно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 677,55 грн (7217,99 х100/1730,19=27,97; 2422,40 х 27,97/100).

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 4 000 грн.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером.

Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно із ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно п.п.1, 2 ч.2ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

До матеріалів справи представником позивача долучено: Договір про надання правничої допомоги № 01/11 від 12 лютого 2025 року, Акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 19 лютого 2025 року, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської» необхідних для надання правничої(правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості.

З наданих суду доказів вбачається, що 12 лютого 2025 року між позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро "Анастасії Міньковської" було укладено договір про надання правової допомоги № 01/11 .

Згідно п.4.1 вищевказаного договору сторонами узгоджено, що загальна вартість послуг, що надається адвокатським бюро складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.8 даного договору, а також гонорар, який зазначений в п.4.9 даного договору.

Згідно п.4.9 договору у разі прийняття судом по матеріалам позовної заяви позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000 грн.

Згідно акту 5005395 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконаних робіт, наданих послуг), виконаних адвокатським бюро "Анастасії Міньковської", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на виконання договору № 01/11 від 19.02.2025 адвокатським бюро було здійснено правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, формування додатків до позовної заяви, та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 4 000 грн.

Суд, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, а також часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1118,88 грн (4000 х 27,97%).

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (адреса; 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ) до ОСОБА_1 (адреса; АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Мілоан» (адреса; 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд, 17-21, ), про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (адреса; 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ) заборгованість за кредитним договором № 5005395 від 20.04.2021 в розмірі 1730 грн 19 коп (одна тисяча сімсот тридцять грн дев`ятнадцять коп)..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (адреса; 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 677 грн 55 коп (шістсот сімдесят сім грн п`ятдесят п`ять коп) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1118 грн 88 коп. (одна тисяча сто вісімнадцять грн вісімдесят вісім коп)

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Кожихова