Справа № 487/4032/23
Провадження № 2/487/111/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Філевського Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Машкова Світлана Михайлівна, про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Машкова С.М., про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1998.

У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Машкової С.М. з заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Від нотаріуса стало відомо, що спадкодавець 11.08.2021 склав заповіт на користь відповідачки ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що тривалий час спадкодавець важко хворів, про наміри скласти заповіт на користь відповідачки ніколи не повідомляв, навпаки, за життя склав заповіт на користь позивача. У зв`язку зі станом здоров`я спадкодавець був у безпорадному стані.

Позивач просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , який посвідчений Машковою С.М., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 11.08.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 561.

Ухвалою суду від 13.07.2023 відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання.

28.07.2023 надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Машкової С.М, в яких зазначено, що вищевказаний заповіт був посвідчений відповідно до чинного законодавства та визначав справжню волю заповідача. ОСОБА_3 особисто з`явився до приміщення за адресою: АДРЕСА_3 з наміром скласти заповіт. Його особа була встановлена за паспортом НОМЕР_1 , виданим Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 24.02.1998. Нотаріусом проведена бесіда з ОСОБА_3 щодо змісту заповіту, складу спадщини, кола можливих спадкоємців, чинного законодавства, що регулює спадкування за заповітом та порядок посвідчення заповіту, за наслідками якої було встановлено, що ОСОБА_3 був дієздатним, у гарному фізичному стані, не мав фізичних вад, хвороб або будь-яких інших причин, за наявності яких не зміг власноручно підписати заповіт. Було встановлено волевиявлення ОСОБА_3 щодо складання заповіту, особа спадкоємця, якому він бажав заповідати своє майно, ним була вказана впевнено і без вагань. При обговоренні змісту заповіту ОСОБА_3 пояснював, що має двох дітей: сина і дочку, але все, що йому буде належати на день смерті, бажає заповісті своїй онучці - ОСОБА_1 . На прохання ОСОБА_3 заповіт був записаний з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт був вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначено перед його підписом на заповіті.

15.09.2023 надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Філевського Р.М., в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позову, зазначивши, що позивач перекручує фактичні обставини справи, оскільки він не є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, адже у спадкодавця є ще дочка, мати відповідачки ОСОБА_1 . Твердження позивача про те, що спадкодавець важко хворів, не підтверджені жодними доказами, тим більше позивач не зазначає період хвороби, діагноз, стан спадкодавця, який би міг вплинути на його волевиявлення.

Ухвалами суду від 05.12.2023, 14.02.2024 за клопотанням представника позивача витребувані докази - оригінали документів, які можуть бути використані як вільні зразки почерку ОСОБА_3 , та оригінал заповіту від 11.08.2021.

Ухвалою суду від 04.03.2024 за клопотанням представника позивача у справі призначено судово-почеркознавчу посмерту експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 20.08.2024 поновлено провадження у справі для розгляду клопотання експерта, яке ухвалою суду від 06.09.2024 задоволено частково, уточнені документи, в яких наявні зразки підписа ОСОБА_3 . Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

11.03.2025 поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта.

Ухвалою суду від 05.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначно її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Сидоренко Т.В., належним чином повідомлені про дату, час і місце судового заісдання, не з`явились. Від представника позивача - адвоката Сидоренко Т.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вона просила справу розглянути без участі позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Філевський Р.М. просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та з урахуванням висновку експерта від 27.02.2025, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 у заповіті від 11.08.2021 виконаний самим ОСОБА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Машкова С.М., належним чином повідомлена про дату, час і місце судового заісдання, не з`явилась, надавши письмові пояснення.

Заслухавши представника відповідачки, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , а відповідачка ОСОБА_5 - онукою ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 .

11.08.2021 ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав відповідачці ОСОБА_1 . Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою С.М. 11.08.2021, зареєстрований в реєстрі за № 561. У заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 , заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу ОСОБА_3 встановлено, дієздатність перевірено. Крім того, в заповіті наявний рукописний запис: "Заповіт прочитано мною вголос. Підпис: ОСОБА_3 ".

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1998, виданого згідно з розпорядженням від 22.01.1998 № 4164 Миколаївської міської служби приватизації, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_7 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідчка ОСОБА_1 27.01.2023 звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округ Машкової С.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

30.06.2023 до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Машкової С.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся також позивач ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не породжує (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складення заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що ОСОБА_3 не мав наміру скласти заповіт на користь відповідачки, у зв`язку зі станом здоров`я був у безпорадному стані. Крім того, представник позивача зазначала, що заповіт є недійсним з підстав того, що ОСОБА_3 його не підписував.

Ухвалою суду від 04.03.2024 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, чи належить підпис на заповіті, який посідчений Машковою Світланою Михайлівною, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 11.08.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 561, ОСОБА_3 чи іншій особі?

Відповідно до висновку експерта № 24-6896 судової почеркознавчої експертизи, складеного 27.02.2025, встановлено що, підпис від імені ОСОБА_3 у наданому на експертизу примірнику заповіту (бланк НМС 789200) від 11 серпня 2021 року, посвідченого Машковою С.М., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованому в реєстрі за № 561, розміщений в графі "Підпис:_____" ліворуч від рукописного запису " ОСОБА_3 ", виконаний самим ОСОБА_3 .

Таким чином, у зв`язку з недоведеністю належними доказами, що підпис від імені ОСОБА_3 у оспорюваному заповіті від 11 серпня 2021 року виконаний не ОСОБА_3 , що за життя та на момент складання цього заповіту він був у безпорадному стані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для недійсності оспорюваного заповіту та не встановив обставин для кваліфікації його як нікчемного, а тому у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, витрати по сплаті судового збору та проведенням експертизи покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Машкова Світлана Михайлівна, про визнання заповіту недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.05.2025.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Машкова Світлана Михайлівна, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 24.

Суддя Т.А. Карташева