КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

справа № 373/1039/24

провадження № 22-ц/824/1413/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Лебідь В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить присудити йому в особисту приватну власність майно згідно доданого переліку, покласти на відповідача ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за час шлюбу ними було набуте майно, перелік якого додається, на загальну суму 415 000 грн. Дане майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу шляхом виділу в натурі 1/2 його частини.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду.

Вимоги обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції стосовного того, що апелянт не усунув недоліки позовної заяви, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки зазначені судом недоліки були питаннями, які суд першої інстанції повинен був вирішити безпосередньо у підготовчому засіданні і не впливали на відкриття провадження у справі.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу надати:

- екземпляр позовної заяви до суду, а також копію позовної заяви для відповідача, із конкретизацією позовних вимог в частині майна, яке позивач просить визнати його особистою приватною власністю;

- зазначити чим підтверджується придбання (набуття) всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, та за наявності надати докази, що підтверджують обставини справи, або обґрунтувати у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості надати відповідні докази.

Суд першої інстанції виходив із того, що в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за час шлюбу ними було набуте майно, перелік якого додається, на загальну суму 415 000 грн, проте належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин позивач не надає та не наводить обставин, за яких він позбавлений можливості надати такі докази, або не наводить доводів у отриманні тих чи інших доказів.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Позивачу слід указати чим саме підтверджується або може підтверджуватись придбання всього майна, що є предметом даного спору, під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Всупереч указаній вимозі процесуального закону позивачем у прохальній частині позовної заяви не конкретизовано перелік майна, яке він просить визнати його особистою приватною власністю.

28 травня 2025 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто. Ухвала мотивована тим, що вимоги ухвали суду від 15.05.2024 позивачем не виконано.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 13 ЦПК України, якою передбачено вільний вибір позивачем способу захисту та доказів, якими він буде підтверджувати свої позовні вимоги.

Суд першої інстанції фактично надав оцінку доказам під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, що є передчасним, оскільки питання оцінки доказів вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті спору.

Крім того, питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є процесуальним питанням, яке вирішуються судом під час підготовчого судового засідання, а не на стадії відкриття провадження у ній.

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року по справі № 990/114/23.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді