ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1698/24 Номер провадження 22-ц/814/525/25Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Продан Ірини Олександрівни, на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович, про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер :50:033:0105, в порядку спадкування за померлим батьком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2024 року прийнято відмову від позову позивача ОСОБА_2 подану його представником адвокатом Долженко О.М.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 7 500 ( сім тисяч п`ятсот) гривень.

Із вказаною ухвалою частково не погодилась відповідач ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку через свого представника адвоката Продан І.О.

В апеляційній скарзі представник відповідачки просив ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 7 500 грн, та відмовити у задоволенні заяви представника позивача в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд, прийнявши відмову позивача від позову та закриваючи у зв`язку із цим провадження у справі, допустив порушення норм процесуального права здійснюючи розподіл витрат позивача на правничу допомогу у справі у порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача, понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу у справі у сумі 7 500 грн. Вважає, що суд повинен був відмовити позивачу у відшкодуванні таких витрат, оскільки відмова позивача від позову не була пов`язана із добровільним виконанням відповідачкою вимог відповідача після пред`явлення ним позову до суду. В силу того, що провадження у справі закрито у зв`язку і відмовою позивача від позову, яка не пов`язана із добровільним виконанням відповідачкою вимог позивача, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у зв`язку із подачею позову відшкодуванню не підлягали. Також, зазначено, що стягнута судом сума правничих витрат у розмірі 7 500 грн є завищеною, не відповідає обсягу наданих адвокатом послуг у справі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що, згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 травня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович, про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування.

27.08.2024 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Долженко О.М. подала заяву, в якій просила закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від своїх позовних вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати в сумі 19 568,78 грн, з яких: 5 568,78 грн судовий збір за подачу позову до суду та 14 000 грн витрат на правничу допомогу. (а.с. 76-77)

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова позивача від позову може бути прийнято судом, підстави неприйняття такої відмови позивача від позову відсутні.

В цій частині ухвала місцевого суду не оскаржується в апеляційному порядку, а тому, відповідно до меж апеляційного перегляду (ст. 367 ЦПК України), не переглядається в цій частині.

Здійснюючи розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу у справі у сумі 14 000 грн у зв`язку із закриттям провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відмовився від позову унаслідок задоволення відповідачем його вимог після пред`явлення позову, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, наявні підстави для стягнення понесених позивачем витрат з відповідача. Позивач скористався своїм процесуальним правом відмови від позову, оскільки відповідач реалізував своє право на спадщину.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Порядок розподілу судових витрат у зв`язку із закриття провадження у справі врегулюваний статтею 142 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачки про визнання за ним права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначав, що нотаріусом в межах відкритої спадкової справи після смерті батька, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави відсутності у заявника правовстановлюючих документів на підтвердження належності спадкодавцю спадкового майна. Правовстановлюючі документи у нього відсутності та перебувають у фактичному володінні відповідачки, яка теж є спадкоємцем, і яка добровільно надати їх відмовляється.

Суд першої інстанції установив, що у заяві про відмову від позову позивач просив закрити провадження у справі унаслідок задоволення його вимог відповідачкою після пред`явлення ним позову, посилаючись на те, що після подачі позову відповідачка надала нотаріусу правовстановлюючі документи, та він оформив право на спадщину у нотаріуса.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що незалежно від того, що позивач пов`язує свою відмову від позову із задоволенням його вимог відповідачем після пред`явлення ним позову, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат у порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК Україні, зобов`язаний перевірити наявність такої обставини, дослідити докази, що підтверджують таку обставину, та встановити, які саме дії відповідача щодо предмета позову дають підстави для висновку, що відповідач задовольнив вимоги позивача. При цьому, аналіз змісту ч. 3 ст. 142 ЦПК України свідчить, що під «вимогами позивача» слід розуміти предмет позову, позовні вимоги.

Предметом позову у даній справі є вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Відповідачка у справі не заперечувала спадкових прав позивача, про що свідчать її заяви та заяви її представника, що подавались до суду першої інстанції. Крім того, відповідач вказувала, що позивач не звертався до неї у досудовому порядку з вимогою надати йому чи подати до нотаріуса правовстановлюючі документи. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач скористався своїм процесуальним правом відмови від позову, оскільки відповідач реалізував своє право на спадщину.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив реалізацію стороною свого права на спадщину з діями, що свідчать про задоволення вимог позивача, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу за рахунок відповідачки.

У постанові від 26 жовтня 2023 року у справі № 716/932/22 (провадження № 61-7594св23) у справі № 716/932/22 (провадження № 61-7594св23) Верховним Судом зазначено, що видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не є процесуальною дією, яка передбачає задоволення відповідачкою позовних вимог про визнання за позивачем права власності у порядку спадкування, і не може трактуватись як задоволення відповідачкою вимог позивача після пред`явлення ним позову в розумінні положень цивільного процесуального законодавства України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції у даній справі, що переглядається, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав, передбачених частини третьої статті 142 ЦПК України, для покладення на сторону відповідача обов`язку з відшкодування правничих витрат, понесених позивачем у зв`язку із подачею позову.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що згідно з вимогами ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідачки.

За таких обставин, заява сторони позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача у зв`язку із закриттям провадження у справі у зв`язку із відмовою від позову, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. (ч. 2 ст. 376 ЦПК України)

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо стягнення відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволення заяви в цій частині.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Продан Ірини Олександрівни, задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 7 500 грн скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Долженка Оксани Миколаївни, про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко