Провадження №: 4-с/336/26/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Звєздової Н.С., при секретарі Іванченко О.С., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Рибалко Олена Сергіївна, стягувач: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИЛА:

Представник скаржника адвокат Піскарьов А.О. звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати бездіяльність державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибалко Олени Сергіївни щодо не скасування арешту з майна, яке накладено 05.02.2020 державним виконавцем виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лаврухіною Ю.В. у виконавчому провадженні № 58062950 неправомірними; зобов`язати державного виконавця державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибалко Олену Сергіївну скасувати постанову від 05.02.2020 про арешт майна боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №58062950.

В заяві зазначив, що в провадженні Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №58062950 з примусового виконання судового наказу №336/6661/18 виданого 04.01.2019 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

14.01.2019 головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лаврухіною Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

05.02.2020 головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лаврухіною Ю.В. керуючись ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення арешту на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №58062950.

Арешт майна застосовують для забезпечення реального виконання судового рішення, що полягає в обмеженні права боржника володіти, користуватися чи розпоряджатись своїм майном.

ОСОБА_1 сумлінно ставився до свого обов`язку та належним чином сплачував і в подальшому продовжує сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на момент подання скарги відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Наразі виконавче провадження перебуває на виконанні державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Рибалко Олени Сергіївни.

Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено у знятті арешту мотивуючи тим, що станом на день надання відповіді у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Так як наявність арешту на належне ОСОБА_1 майно у відсутність виконавчого провадження порушує його право, просить про зобов`язання уповноважених посадових осіб Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт, в межах вищенаведеного виконавчого проваджень.

В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення заяви, не з`явилися.

Представник заявника та стягувач у судове засідання не з`явились з невідомих причин, заяв заперечень проти скарги не надали, заяв про відкладення розгляду скарги не надали.

Представник суб`єкта оскарження, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення скарги, до суду не з`явився, надавши відзив, який містить заперечення проти задоволення скарги.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 450 ЦПК України вирішує справу у відсутність її учасників.

З відзиву суб`єкта оскарження випливає, що відділ державної виконавчої служби заперечує проти задоволення скарги з огляду на таке.

В провадженні Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №58062950 з примусового виконання судового наказу №336/6661/18 виданого 04.01.2019 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

У відповідності до вимог частини 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника є випадки, колом яких не охоплюється зняття арешту у виконавчому провадженні, відомості про наявність якого відсутні. ОСОБА_1 08.04.2021 виїхав закордон та назад до України не повертався, транспортні засоби у останнього відсутні, офіційний дохід в Україні не отримує, отже виконання рішення щодо стягнення аліментів не може бути виконане в іншій спосіб. У відсутність підстав для скасування встановлених оскаржуваною постановою обтяжень представник суб`єкта оскарження просить про відмову у задоволенні скарги.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши письмові пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд знаходить скаргу, такою, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що перевіркою бази даних АСВП встановлено, що вищевказаний виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні у провадженні Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №58062950.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, та, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Обов`язки державних виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Згідно інформації від 12.05.2025 вих.№53812 Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна відбувається за вичерпним переліком. У разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У всіх інших випадках арешт з майна боржника знімається за рішенням суду. Арешт майна боржника, винесений в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів, є одним із способів для забезпечення реального виконання рішення в повному обсязі до досягнення дитиною повноліття. Станом на день надання відповіді у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Згідно розрахунку заборгованості Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.05.2025 встановлено, що станом на 30.04.2025 року у боржника ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом №336/6661/18 та згідно розрахунку заборгованості від 22.01.2025 станом на 31.12.2024 розмір заборгованості становить 0,00 грн., що свідчить про регулярне, систематичне виконання боржником свого обов`язку, а отже виконання рішення суду забезпечується належним чином, незалежно від накладеного арешту на майно.

Відповідно до ч.2 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Закон України «Про виконавче провадження» передбачає підстави зняття виконавцем арешту з майна. Зокрема, це може бути: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;(п.7 ч.4. ст. 59).

Відсутність заборгованості зі сплати періодичних платежів відповідно до п.7 ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для зняття державним виконавцем арешту з майна боржника, так як виконання рішення про стягнення аліментів забезпечено в інший спосіб,ніж звернення стягнення на майно боржника.

Згідно з ч.1ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції», 19.03.1997, § 40).

Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон).

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Також, в статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

ОСОБА_1 сумлінно ставиться до свого обов`язку та належним чином сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на момент подання скарги відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

На теперішній час у боржника відсутня заборгованість по аліментам, тобто рішення виконується в інший спосіб і не має необхідності застосовувати таких захід як арешт майна без порушення права боржника на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 протоколу 1 Конвенції з прав людини та основоположних свобод ( бо у випадку залишення арешту майна порушувалась співмірність прийнятих заходів державою для виконання рішення та обмеження прав боржника).

Враховуючи вищевикладене, суд констатує наявність порушення права заявника, а отже наявні підстави щодо визнання неправомірним дій державного виконавця щодо не скасування арешту з майна, а відтак вважає за необхідне скаргу задовольнити та у обраний заявником спосіб поновити порушене право ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибалко Олени Сергіївни щодо не скасування арешту з майна, яке накладено 05.02.2020 державним виконавцем виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лаврухіною Ю.В. у виконавчому провадженні № 58062950 неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибалко Олену Сергіївну скасувати постанову від 05.02.2020 про арешт майна боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №58062950.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя: Н.С. Звєздова