Справа № 490/9068/20
н/п 2/490/3159/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

за участю секретаря Горбань М.С.,

представника позивача Сорочана В.В., Васильєва О.В.,

представика відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВДМ-Холдинг» до ОСОБА_2 , Державного реєстратора третьої миколаївської нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу Фоменко С.П., Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексторгмаш», державний реєстратор Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахнової О.І., про визнання незаконними та скасування рішення та запису про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ТОВ «ВДМ-Холдинг» до ОСОБА_2 , державного реєстратора Третьої миколаївської нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу Фоменко С.П., ТОВ «Ексторгмаш», державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахнової О.І., в якому позивач просить:

-визнати незаконним та скасувати рішення та запис державного реєстратора Третьої миколаївської нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу Фоменко С.П. про державну реєстрації за ОСОБА_2 на нежитлові будівлі загальною площею 438,15 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та складаються із: складу «А» загальною площею 143,05 кв.м., ремонтно-побутової дільниці «Б» загальною площею 205,15 кв.м., навіс «Г» - 44,95 кв.м., огорожі № 1, огорожі № 2, замощення № 3 - площею 191,1 кв.м., індексний номер 33427838 від 15 січня 2017 року;

-визнати незаконним та скасувати рішення та запис державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахнової О.І. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Ексторгмаш» на нежитлові будівлі загальною площею 438, 15 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та складається із: складу «А» загальною площею 143,05 кв.м., ремонтно-побутової дільниці «Б» загальною площею 205,15 кв.м., навіс «Г» - 44,95 кв.м., огорожі № 1, огорожі № 2, замощення № 3 - площею 191,1 кв.м., індексний номер 51453684 від 04 березня 2020 року.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує не те, що під час проведення реєстрації права власності за ТОВ «Ексторгмаш» без належних правових підстав було зареєстровано частину належного ТОВ «ВДМ-Холдинг», а саме ремонтну майстерню, літ. «Б-2» та земельну ділянку загальною площею 2221,9 кв.м. (замощення №3 площею 290,38 кв.м. та замощення № 4 площею 1931,1 кв.м.). Документи, які були подані ТОВ «Ексторгмаш» державному реєстратору не містили будь-якої інформації щодо існування вказаних об`єктів. Крім того, державна реєстрація цих спірних об`єктів нерухомості мала бути проведення лише за згодою позивача, яка ним не надавалася.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

За результатами апеляційного провадження, постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року суддю Черенкову Н.П. відведено від розгляду цієї справи.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Від відповідача державного реєстратора Дахнової О.І. надійшов відзив на позову, у якому вона вказує на те, що під час здійснення реєстраційних дій нею до відкритого розділу внесено відповідні відомості тільки про суб`єкта права власності. Всі реєстраційні дії нею вчинені відповідно до вимог закону.

Від позивача 26 серпня 2021 року надійшла заява про зміну (шляхом доповнення позовних вимог) предмету позову в порядку статті 49 ЦПК України, в якому він просить доповнити прохальну частину позовними вимогами такого змісту:

-припинити за ОСОБА_2 речове право на нежитлові будівлі загальною площею 438, 15 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та складається із: складу «А» загальною площею 143,05 кв.м., ремонтно-побутової дільниці «Б» загальною площею 205,15 кв.м., навіс «Г» - 44,95 кв.м., огорожі № 1, огорожі № 2, замощення № 3 - площею 191,1 кв.м., індексний номер 51453684 від 04 березня 2020 року;

-припинити за ТОВ «Ексторгмаш» речове право на нежитлові будівлі загальною площею 438, 15 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та складається із: складу «А» загальною площею 143,05 кв.м., ремонтно-побутової дільниці «Б» загальною площею 205,15 кв.м., навіс «Г» - 44,95 кв.м., огорожі № 1, огорожі № 2, замощення № 3 - площею 191,1 кв.м., індексний номер 51453684 від 04 березня 2020 року.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог та на те, що ТОВ «Ексторгмаш» не є належним відповідачем за позовними вимогами у цій справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07 червня 2022 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2022 року справу прийнято до провадження суддею Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Підприємство «Олімпус Фрут» Громадської організації Всеукраїнське об`єднання працездатних інвалідів».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року задоволено клопотання представника ОСОБА_3 та витребувано докази у справі.

Від позивача 12 червня 2023 року надійшло клопотання, в якому він просить змінити (шляхом доповнення позовних вимог) предмет позову та визнати незаконної та скасувати проведену державним реєстратором Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області Морозинським О.А. державну реєстрацію права власності номер запису про право власності: 45734751 від 15 грудня 2021 року та припинити за Підприємством «Олімпус Фрут» Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання працездатних інвалідів» право власності на нежитлові будівлі загальною площею 438,15 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та складається із: склад «А» загальною площею 143,05 кв.м., ремонтно-побутова дільниця «Б» загальна площа 205, 15 кв.м., навіс «Г» - 44,95 кв.м., огорожа № 1, огорожа № 2, замощення № 3 площа 590,8 кв.м., замощення № 4 площа 191,1 кв.м.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2023 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 за залучено до участі у справі Підприємством «Олімпус Фрут» Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання працездатних інвалідів» в якості відповідача у справі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі.

У судове засідання з`явилися представники позивача Сорочан В.В. та Васильєв О.В., які позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Підприємство «Олімпус Фрут» Громадської організації Всеукраїнське об`єднання працездатних інвалідів» - Коваленко О.Л., яка позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Відповідно до мирової угоди № 235 від 25 січня 2012 року, укладеної між ТОВ «Миколаївдомосервіс» та ТОВ «ВДМ-Холдинг» у виконавчому провадженні у справі № 5016/3272/2011 (13/231) на підставі якої позивач у цій справі ТОВ «ВДМ-Холдинг» набуло права власності на 936/1000 частин нежитлового об`єкту за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21 листопада 2012 року №1271 936/1000 вирішено, що частинам нежитлового обєкта по АДРЕСА_2 , яка належить ТОВ «ВДМ-Холдинг» надано нову адресу: АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись із цим рішенням Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 оскаржив його до суду.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016 року у справі №490/7218/14-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 , визнано недійсним пункт 25 рішення № 1271 виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21 листопада 2012 року. Визнано недійсним пункт 1.43 рішення № 1291 виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21 листопада 2012 року. Скасувано Свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно, видане 12 грудня 2012 року ТОВ ВДМ-Холдинг на нежитловий об`єкт по АДРЕСА_4 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

За результатами апеляційного провадження, постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року, задоволено апеляційну скаргу ТОВ «ВДМ-Холдинг» та скасовано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016 року у справі 490/7218/14-ц, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «ВДМ-Холдинг» в частині визнання недійсним пункту 25 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1271 від 21 листопада 2012 року скасовано, у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено.

Отже, ТОВ «ВДМ-Холдинг» є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_4 , які складаються з: нежитлової будівлі літ. Б-2 площею 797,2 кв.м., житлової будівлі літ. Д-2 загальною площею 634,6 кв.м., нежитлової будівлі літ. Л загальною площею 10,2 кв.м. службових будівель, огорож та споруд. Право власності зареєстроване 04 серпня 2016 року, реєстраційний номер майна 01.

Відповідно до інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належали нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 , які складаються з:склад «А» загальною площею 143,05 кв.м., ремонтно-побутової дільниці «Б» загальною площею 205,15 кв.м., навіс «Г» 44,95 кв.м., огорожа № 1, огорожа №2, замощення №3 площа 290,8 кв.м., замощення № 4 площа 193,1 кв.м.

Підставою виникнення права власності зазначено: дублікат договору купівлі-продажу, серія та номер: 1 виданий 11 січня 2017 року, видавник Марченко О.М., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу: Договір купівлі-продажу, посвідчений Марченко О.М., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу від 29 липня 2005 року, реєстр № 1379; рішення суду2-7-1933/2009, виданий 26 лютого 2009 року, виданий Центральний районний суд м. Миколаєва 22ц-295/12, виданий колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївської області; рішення суду 1423/4549/2012, виданий 14 січня 2013 року, виданий Центральним районним судом 22ц/784/687/13, виданий 03 квітня 2013 року, видавний Апеляційний суд Миколаївської області: рішення суду, виданий 12 вересня 2016 року, виданий Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області (рішення про державну реєстрацію прав та їх обов`язків, індексний номер 33427838 від 15 січня 2017 року, державний реєстратор Фоменко С.П.).

Надалі право власності на це майно було зареєстровано за ТОВ «Ексторгмаш», Підприємством «Олімпус Фрут» Громадської організації «Всеукраїнського об`єднання працездатних інвалідів».

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ВДМ-Холдинг» вказує на те, що йому на праві власності належать нежитлові будівлі літ. І та ІІ по АДРЕСА_1 . На думку позивача це нерухоме майно було безпідставно включено до договору купівлі-продажу № 1379 від 29 липня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «МСПМК-4». Надалі ОСОБА_2 зруйнував це майно.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на 936/1000 частин у праві власності на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 позивач у цій справі ТОВ «ВДМ-Холдинг» отримав від ТОВ «Миколаївдомосервіс» на підставі мирової угоди.

В матеріалах справи наявна копія рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 лютого 2011 року у справі №2-7-1933/2009, яким задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2009 року, та у задоволенні позову ТОВ «Миколаївдомосервіс» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 в частині спору літ. І та ІІ, відмовлено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Миколаївдомосервіс» не надало суду правовстановлюючі документи на право власності на нежитлові споруди літ. І та ІІ по АДРЕСА_1 на час укладення між ВАТ «МСПМК №4» та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 від 29 липня 2005 року.

Дослідивши матеріали справи № 490/9068/20, що розглядаються, суд дійшов висновку, що вони не містять доказів того, що ТОВ «ВДМ-Холдинг» звертався до суду із позовом про визнання права власності на спірні нежитлові будівлі літ. І та ІІ та судом ухвалено відповідне рішення, та/або позивачем не надано правовстановлюючих документів на ці спірні будівлі.

Отже, позивачем не доведено, яке саме його право, яке на його думку порушено, має бути захищене судом під час розгляду цієї справи.

Крім того, суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Фоменка С.П. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі: дублікат договору купівлі-продажу (доказів визнання його недійсним матеріали справи не містять), серія та номер: 1 виданий 11 січня 2017 року, видавник Марченко О.М., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу: Договір купівлі-продажу, посвідчений Марченко О.М., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу від 29 липня 2005 року, реєстр № 1379; рішення суду2-7-1933/2009, виданий 26 лютого 2009 року, виданий Центральний районний суд м. Миколаєва 22ц-295/12, виданий колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївської області; рішення суду 1423/4549/2012, виданий 14 січня 2013 року, виданий Центральним районним судом 22ц/784/687/13, виданий 03 квітня 2013 року, видавний Апеляційний суд Миколаївської області: рішення суду, виданий 12 вересня 2016 року, виданий Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області.

Також на думку суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Ексторгмаш» та Підприємством «Олімпус Фрут» Громадської організації «Всеукраїнського об`єднання працездатних інвалідів».

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до приписів статті 141 ЦПК України відносяться на рахунок позивача.

Керуючись статтей 76-81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВДМ-Холдинг» до ОСОБА_2 , Державного реєстратора третьої миколаївської нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу Фоменко С.П., Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексторгмаш», державний реєстратор Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Дахнової О.І., про визнання незаконними та скасування рішення та запису про право власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Шолох