Унікальний номер справи 362/205/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9570/2025
Головуючий у суді першої інстанції О.В. Попович
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

21 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи

заявник (стягувач) Акціонерне товариство

«Державний експортно-імпортний банк України»

заінтересована особа (боржник) ОСОБА_1

заінтересована особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Поповича О. В., в примішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду із скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, в якій просив зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. вчинити передбачені законом виконавчі дії в межах ВП НОМЕР_1 з примусового виконання рішення (виконавчого листа) Васильківського міськрайонного суду Київської області виданого у справі № 2-1124/2011 щодо примусової реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме: - земельної ділянки площею 0,3416 га, кадастровий номер :01:007:0152, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Путрівка; - земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Путрівка; - земельної ділянки площею 0,3258 га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Путрівка.

В обгрунтування скарги зазначено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-1124/2011 задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 в розмірі 7 435 303,20 грн. та стягнуто судові витрати у справі у розмірі 1 820,00 грн. 19.10.2011 на виконання вказаного рішення Васильківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі № 2-1124/2011. Стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду у справі №2-1124/2011. 12.01.2022 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1124/2011, виданого 19.10.2011 Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №27108С30 від 30.04.2008 року в розмірі 7 435 303,20 грн. та судові витрати у справі у розмірі 1 820,00 грн. 19.01.2022 приватним виконавцем проведено опис майна боржника. 02 грудня 2024 року стягувач звернувся до приватного виконавця з клопотанням про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна, проте, 20 грудня 2024 року банк отримав від приватного виконавця листа від 18 грудня 2024 року, у якому повідомлялось, що звернути стягнення на зазначене стягувачем майно боржника в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 немає можливості, оскільки накладено мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до пункту 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку», зв`язку з цим заява банку залишена без задоволення.

АТ «Державний експортно-імпортний банк України» вважає протиправною бездіяльність приватного виконавця щодо відмови у зверненні стягнення на майно боржника.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П., заінтересована особа ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо невчинення виконавчих дій з реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме: - земельної ділянки площею 0,3416га, кадастровий номер :01:007:0152, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Путрівка; - земельної ділянки площею 0,3415га, кадастровий номер :01:007:0153, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Путрівка; - земельної ділянки площею 0,3258га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині її задоволення, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та відмовити стягувачу у задоволенні скарги, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, невстановлення судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що скарга підлягала залишенню без розгляду, оскільки стягувачем було пропущено строк звернення до суду, стягувач ввів в оману суд зазначивши, що 02.12.2024 звернувся до приватного виконавця з клопотанням №0000606/32864-24 про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна. Апелянт вважає, що зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця скаржник звертається не в десятиденний строк після введення мораторію 15.03.2022, не після отримання листа 24.01.2023, а наприкінці грудня 2024 року, попередньо направши листа 02 грудня 2024 року, для створення штучних процесуальних строків для звернення до суду із скаргою. Суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, оскільки розглянув скаргу подану з пропуском процесуального строку, приєднав докази, що подані з порушенням норм процесуального законодавства. Судом на підставі неналежних та недопустимих доказів неправильно встановлені обставини справи, оскільки примусове стягнення приватним виконавцем здійснюється за кредитним договором № 27108С30, який є споживчим, оскільки кошти були надані ОСОБА_1 для рефінансування кредиту на поточні потреби, а нерухоме майно - земельні ділянки, що належать ОСОБА_1 , перебувають в іпотеці за зазначеним споживчим кредитом. Тому аукціони з реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами (кредитний договір № 27108С30), не проводяться у період дії мораторію.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заперечило проти задоволення апеляційної скарги боржника, ухвалу суду просить залишити без змін як законну та обгрунтовану. Представник стягувача зазначила, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги АТ «Державний експортно-імпортний банк України». Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Вважає, що суд дійшов правомірного висновку про те, що кредит, за яким проводилось стягнення у ВП68135624, не є споживчим, оскільки кошти були видані для задоволення особистих потреб, а не для придбання продукції, у зв`язку з чим, констатував відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому задовольняючи частково скаргу, суд першоїінстанції правомірно вважав скаргу в цій частині обґрунтованою.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дударенко А. М. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просить задовольнити на підставі викладених у ній доводів.

Представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» Гуйван Т. П. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу боржника. Ухвалу суду від 27.02.2025 просила залишити без змін як законну та обгрунтовану.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І. П. належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від приватного виконавця не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності приватного виконавця з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників боржника та стягувача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, частково задовольняючи скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» суд першої інстанції дійшов висновку, що кредит, за яким проводилось стягнення у ВП68135624, не є споживчим, оскільки кошти були видані для задоволення особистих потреб, а не для придбання продукції, у зв`язку з чим, констатував відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки їх зроблено на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та такі висновки у повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. перебуває виконавчий документ, за яким відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-1124/2011, виданого 19.10.2011 Васильківським міськрайонним судом Київської області на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2011 у справі №2-1124/2011, яким позов АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором №27108С30 від 30.04.2008 в загальній сумі 7 435 303,20 грн. та судові витрати у справі у розмірі 1 820,00 грн.

12.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1124/2011, виданого 19.10.2011 Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008.

19.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І. П. проведено опис майна боржника ОСОБА_1 , а саме: - земельної ділянки площею 0,3416 га, кадастровий номер :01:007:0152, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка; - земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка; - земельної ділянки площею 0,3258 га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка.

02.12.2024 стягувач АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до приватного виконавця з клопотанням № 0000606/32872-24 про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна.

20.12.2024 АТ «Державний експортно-імпортний банк України» отримав від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. листа від 18.12.2024 №59545 про те, що звернути стягнення на зазначене стягувачем майно боржника в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 немає можливості, оскільки накладено мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до п. 52 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (доповнено Законом України № 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третястатті 13 ЦПК України).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження (пункти 6, 7 частини першої статті 2 цього Закону).

Згідно з частиною першоюстатті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною першоюстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом частини 1статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною п`ятоюстатті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

У пункті 5 наказу Міністерства юстиції України від 10 червня 2022 року № 2343/5 «Деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану», зокрема встановлено, що поновлення електронних аукціонів з реалізації предмета іпотеки відбувається з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

У період дії воєнного стану та в тридцятиденний строк з дати його припинення або скасування електронні аукціони з реалізації нерухомого майна, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, не проводяться (крім випадків, визначених абзацом другим пункту 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку»).

Оформлення результатів електронних аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною), розрахунок за придбане на електронних аукціонах майно та складання актів про проведені електронні аукціони (аукціони за фіксованою ціною) у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих написів нотаріусів, щодо електронних аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною), які проводились до набрання чинності Законом України від 27 липня 2022 року № 2455-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану», здійснюються в порядку, визначеному законодавством.

У статті 41Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Стаття 47 цього Законуврегульовує питанняоформлення результатів електронного аукціону з реалізації предмета іпотеки.

Дія зазначених норм була зупинена Законом від 15 березня 2022 року № 2120-IX у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах.

Відповідно до пунктів 10, 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Аналізуючи вказані норми закону слід дійти висновку, що у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві - фізичній особі, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, для придбання продукції - будь-яких виробів (товарів), робіт чи послуг, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15 ц, проаналізувавши зміст пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшла висновку, що якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим. Верховний Суд ураховує, що за правилами частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у зазначеній вище редакції) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У ході розгляду справи судом першої інстанції було досліджено матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1124/2011, виданого 19.10.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 в розмірі 7 435 303,20 грн. та судові витрати у справі у розмірі 1 820,00 грн.

Проаналізувави матеріали виконавчого провадження та матеріали судової справи, в тому числі копії наданих сторонами документів щодо укладення та подальшої реалізації іпотечних угод, суд дійшов висновку про те, що іпотечний договір, на реалізацію якого звернуто стягнення на майно, за своєю правовою природою не підпадає під ознаки споживчого кредитування.

Колегія суддів, перглядаючи справу, встановила, що ОСОБА_1 30.04.2008 було укладено кредитний договір з АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 800 000,00 доларів США на поточні потреби з перевіркою цільового використання кредитних коштів (будівництво) під забезпечення земельних ділянок.

Також, між ОСОБА_1 та АТ «Державний експортно-імпортний банк України» 30.04.2008 було укладеного кредитний договір на суму 1 200 000,00 доларів США на рефінансування існуючого кредиту на поточні потреби, отриманого позичальником згідно з кредитним договором від 15.06.2007, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк».

30.05.2008 між ОСОБА_1 та АТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено іпотечний договір з метою забезпечення вимог іпотекодержателя за вказаними вище кредитними договорами, предметом якого було 53 земельні ділянки, належні ОСОБА_1 . Цільове призначення предмета іпотеки - для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

Згідно матеріалів справи, у подальшому ОСОБА_1 було укладено ряд договорів купівлі - продажу житлових будинків з різними фізичними особами.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 було взято кредитні кошти не для споживчих цілей, а для особистих потреб з метою будівництва житлових будинків з подальшою їх реалізацією.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави застосовувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до правовідносин щодо звернення стягнення на спірне майно боржника у виконавчому провадженні, оскільки ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та іпотечний договір, на реалізацію якого звернуто стягнення на майно, які за своєю правовою природою не підпадають під ознаки споживчого кредитування.

Відтак, у даному випадку висновок приватного виконавця про неможливість звернення стягнення на майно боржника із посиланням на пункту 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» є помилковим.

Таким чином, суд обгрунтовано дійшов висновку про те, що кредит, за яким проводиться стягнення у ВП68135624, не є споживчим, оскільки кошти були видані для задоволення особистих потреб, а не для придбання продукції, у зв`язку з чим, констатував відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому правомірно вважав скаргу в цій частині обґрунтованою.

При цьому суд вірно вважав, що розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності в даному випадку приватного виконавця, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) такого суб`єкта поза межами перевірки за названими критеріями. А тому при вирішенні питання щодо зобов`язання у судовому порядку приватного виконавця усунути порушення шляхом виставлення на реалізацію земельну ділянку, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган та перебирати на себе повноваження приватного виконавця щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до його компетенції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо зазначеного були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку, з`ясувавши фактичні обставини справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку стягувача із зверненням до суду першої інстанції із цією скаргою суд відхиляє як необгрунтовані, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.12.2024 року стягувач звернувся до приватного виконавця з клопотанням № 0000606/32872-24 про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна. 20.12.2024 року Банк отримав від приватного виконавця листа від 18.12.2024 №59545, у якому повідомив, що заява Банку залишена без задоволення. Із скаргою до суду Банк звернувся 24.12.2024, тобто у межах строку, встановленого частиною 1 ст. 449 ЦПК України.

Та обставина, що стягувач вже попередньо звертався до приватного виконавця із вимогою про звернення стягнення на майно боржника та отримав лист приватного виконавця 24.01.2023, яким повідомлялось про відмову у зверненні стягненні на майно боржника з тих підстав, які наразі оскаржує банк, не свідчить про пропуск звернення стягувача із цією скаргою до суду, оскільки повторне подання приватному виконавцю заяви про звернення стягнення на майно боржника не заборонено законом. Крім того, представник банку пояснила суду, що раніше банк звертався до приватного виконавця з аналогічним листом по іншому виконавчому провадженню, а саме по виконавчому листу про звернення стягнення на предмет іпотеки, де боржником є також ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності скасування ухвали суду, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу боржника без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 29 травня 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна