КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/6736/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського інституту по проектуванню деревообробних і меблевих підприємств «Укрдіпродеревпром» (ВАТ «Укрдіпродеревпром») про визнання наказу протиправним і недійсним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просив:

- визнати наказ ВАТ «Укрдіпродеревпром» № 11-к від 17 березня 1997 року протиправним і недійсним, встановивши дату його звільнення - 27 листопада 1997 року як дату закінчення дії трудового договору;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві при обрахуванні пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати період його вимушеного прогулу з 25 березня 1997 року по 31 жовтня 1997 року до його трудового стажу головного інженера проектів ВАТ «Укрдіпродеревпром».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу, що з вказаною вимогою необхідно звертатись в порядку адміністративного судочинства до Київського окружного адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві в частині позовних вимог про визнання наказу протиправним і недійсним залишено без руху та надано позивачу строку для усунення її недоліків, а саме подання виправленої редакції позовної заяви із уточненням кола учасників у справі (зазначення відповідачем особу, яка, на його думку, порушила право позивача), а також змісту позовних вимог (конкретизації змісту оспорюваного наказу).

На виконання зазначених вимог ухвали 25 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до суду виправлену позовну заяву до ВАТ «Укрдіпродеревпром» про визнання протиправним і недійсним наказу про звільнення.

УхвалоюШевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним вище позовом.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що цивільна правоздатність та дієздатність Українського інституту по проектуванню деревообробних і меблевих підприємств «Укрдіпродеревпром» (скорочене найменування - ВАТ «Укрдіпровдеревпром») припинена шляхом внесення 10 березня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення вказаної юридичної особи у зв`язку із визнанням її банкрутом (номер запису: 2001619), тому зважаючи на відсутність правонаступників відповідача, у відкритті провадження в даній справі слід відмовити на підставі пункту 6 частини першої статті 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з цим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що він звернувся до суду за захистом своїх трудових прав, порушених адміністрацією ВАТ «Укрдіпровдеревпром» внаслідок невиконання при його звільненні вимог статті 116 КЗпП України, тому за відсутності роботодавця і його правонаступника, на його думку, органом, який має надати належну правову оцінку діям ВАТ «Укрдіпровдеревпром», є орган цивільного судочинства - Шевченківський районний суд м. Києва.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави визначено у статті 186 ЦПК України.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Українського інституту по проектуванню деревообробних і меблевих підприємств «Укрдіпродеревпром» (ВАТ «Укрдіпродеревпром»), в якому просив визнати наказ ВАТ «Укрдіпродеревпром» № 11-к від 17 березня 1997 року протиправним і недійсним, встановивши дату його звільнення - 27 листопада 1997 року як дату закінчення дії трудового договору.

Із отриманої судом першої інстанції відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 923178 від 25 листопада 2024 року вбачається, що 10 березня 2005 року до вказаного реєстру було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ВАТ «Укрдіпровдеревпром» () без правонаступництвау зв`язку із визнанням її банкрутом, номер запису: 2001619 (а.с. 14-18).

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з частиною четвертою статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, на час подання позовної заяви ВАТ «Укрдіпровдеревпром» вже було ліквідовано, а тому позов не міг бути заявлений до нього, що виключало відкриття провадження у справі.

Вказаний висновок також узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

Норми процесуального права не передбачають права заявляти позов до ліквідованої юридичної особи, а також повноважень суду для відкриття та розгляду справи за таким позовом, тому позивач не міг мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи, яка стосується його трудових прав, за такої обставини.

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 6 частини першої статті 186 ЦПК України), а у разі, коли провадження у справі вже відкрито, - закриває таке провадження (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).

Отже, встановивши факт припинення юридичної особи, яка визначена позивачем в якості відповідача у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 186 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи, які наведені позивачем в апеляційній скарзі. ВАТ «Укрдіпровдеревпром» припинено як юридична особа ще 10 березня 2005 року, його цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність припинилася і це товариство не може бути стороною у цивільному процесі, тобто відповідачем у справі за позовом, пред`явленим ОСОБА_1 у жовтні 2024 року.

За таких умов суддя позбавлений можливості відкрити провадження у справі, а до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та до моменту набуття особою статусу сторони (відповідач) - не вправі здійснювати будь-які дії щодо з`ясування обставин, про які зазначає позивач в апеляційній скарзі, тому висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 186 ЦПК України, є правильним.

Поруч з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що в сучасній юридичній практиці можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації).

У ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Тому апеляційний суд звертає увагу, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (працівник) може звернутися із заявою про встановлення певного факту, який має юридичні наслідки і від встановлення якого залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав, згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21) та від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 )провадження № 61-6732св23).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній