Провадження № 2/522/2032/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме:

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість із орендних платежів за Договором оренди нежитлових приміщень від 23.09.219 року, у сумі 6 631 700,00 грн. (шість мільйонів шістсот тридцять одна тисяч сімсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 штрафні санкції за порушення виконання зобов`язання за Договором грошового оренди нежитлових приміщень від 23.09.2019, у сумі 5 771 439,85 грн., що складаються із пені у розмірі 3 058 576,38 грн., суми інфляційного збільшення у розмірі 2 222 034,33 грн. та 3% річних у розмірі 490 829,14 грн.

Судові витрати покласти на Відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.09.2019 року між ОСОБА_1 (Орендовадець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар) було укладено договір оренди нежилих приміщень, згідно із пунктом 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення магазину «М`яке золото», які в цілому складаються з приміщень 1-го поверху та підвалу, загальною площею 271,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Пунктом 4.1. вказаного Договору передбачено, що Орендар зобов`язаний сплачувати плату за користування приміщенням у розмірах та у термін, які визначаються цим Договором. Орендна плата починає нараховуватись з моменту передачі приміщення за Актом прийому-передачі в оренду, відповідно до п. 3.2. цього Договору, до моменту повернення такого приміщення за Актом прийому-передачі з оренди.

Згідно із пунктом 4.2. цього Договору розмір щомісячної орендної плати складає 6000,00 (шість тисяч) доларів США в гривненому еквіваленті за поточним курсом Національного банку України на момент здійснення платежу. Строк оренди складає 3 (три) роки з моменту підписання цього Договору та прийняття нерухомого майна, що передається в оренду, та може бути продовжений за згодою сторін (пункт 4.3. Договору).

Пунктом 4.4. встановлено, що сплата орендної плати, зазначеної в пункті 4.2. цього Договору здійснюється не пізніше 23 числа кожного місяця готівкою, що буде підтверджуватись Розпискою підписаною Орендодавцем особисто або її представником за довіреністю або на картковий рахунок за домовленістю сторін.

Пунктом 8.1. Договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Пунктом 8.1. передбачено, що у випадку прострочення по сплаті платежів за Договором Орендар сплачує Орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 8.7. встановлено, що у випадку прострочення виконання Орендарем зобов`язання повернути приміщення Орендодавцеві у зазначений цим Договором строк, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцеві орендну плату за кожен день прострочення (до дати фактичного звільнення нежилих приміщень і передачі Орендодавцю відповідно до умов цього Договору) за подвійною Орендною ставкою.

23.09.2023 року Орендодавець передала, а Орендар прийняла у строкове платне користування об`єкт оренди. Починаючи з моменту підписання Договору та Акту прийому-передачі Орендар почала користування об`єктом оренди. Також ОСОБА_2 було складено Розписку від 23.09.2019 року, відповідно до якої у випадку порушення будь-яких умов Договору остання зобов`язувалась сплатити на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 216 000 (двісті шістнадцять тисяч) доларів США 00 центів.

01.11.2022 року Сторонами підписаний Акт прийому-передачі (повернення) нежилих приміщень, та об`єкт фактично повернений Орандарем Орендодавцю.

Станом на 04.11.2022 року Відповідачем не виконано обов`язок своєчасного здійснення орендних платежів, відтак заборгованість за 3 роки користування об`єктом оренди за період з 23.10.2019 року по 01.11.2022 року становить 230800 доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті становить 6631700, 00 грн. Окрім того, враховуючи положення закону та Договору, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню пеня у розмірі 3058576,38 грн, інфляційні втрати у розмірі 2222034,33 грн та 3% річних у розмірі 490829,14 грн.

04.11.2022 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено претензію щодо невиконання останнім умов Договору та наявності заборгованості за таким правочином, на що відповідь Відповідача не послідувала.

З огляду на вказане, Позивач вважає, що ОСОБА_2 було порушено умови Договору оренди від 23.09.2019 року, у зв`язку з цим остання має зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо сплати грошових коштів, визначених цим Договором.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 року справу за вказаним позовом було передано судді Абухіну Р.Д.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року було відкрито провадження та призначено судове засідання на 12.02.2024 року о 10:00 год.

У судовому засіданні Відповідачем подано відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що договір оренди від 23.09.2019 року, укладений строком на 3 роки, всупереч вимогам ч. 2 ст. 793, ч.1 ст. 794 ЦК України не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у визначеному законом порядку, що, враховуючи положення ч. 1 ст. 220 ЦК України, свідчить про його нікчемність. Відтак, вказаний правочин не породжує жодних прав та обов`язків, у тому числі щодо сплати Відповідачем заборгованості за таким Договором.

Протокольною ухвалою суду від 12.02.2024 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 04.04.2024 року з метою надання часу Позивачу для надання відповіді на відзив.

19.02.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний Суд» представником ОСОБА_1 було направлено відповідь на відзив, суть якого зводиться до наступного:

-Відповідач жодним чином не спростовує факт користування належним ОСОБА_1 майном;

-враховуючи нікчемність договору від 23.09.2019 року, ОСОБА_2 користувалась об`єктом оренди як безпідставно набутим майном в розумінні ст. 1212 ЦК України, а оскільки зобов`язання повернути кошти на підставі ст. 1212 ЦК України є грошовим зобов`язанням за змістом ст. 625 ЦК України на нього можуть нараховуватись інфляційні втрати та 3% річних.

Також Позивачем було подано заяву про зміну підстав позову із вимогою про необхідність застосування ст. 1212 ЦК України як юридичної підстави для стягнення коштів за Договором.

В підготовчому судовому засіданні 04.04.2024 року прийнята заява про зміну підстав позову, оголошена перерва у підготовчому судовому засіданні до 30.05.2024 року, наданий строк для подання відзиву.

25.04.2024 року представником ОСОБА_2 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» було направлено відзив на позовну заяву (із врахуванням зміни підстав позову), доводи якого зводяться до наступного:

- оскільки правовідносини, які виникли між Позивачем та Відповідачем, мають договірний характер, адже першочергово засновувались на підставі Договору оренди, укладеного 23.09.2019 року, стаття 1212 ЦК України не підлягає застосуванню в якості правової підстави для стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 ;

- Позивач помилково трактує можливість застосування ст. 1212 ЦК України, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, яка насправді винесена в межах правовідносин щодо страхових зобов`язань;

- на підтвердження факту користування ОСОБА_2 об`єктом оренди Позивачем не надано жодного доказу; окрім того, протягом майже усього періоду часу, за який Позивач просить стягнути кошти, діяли карантинні обмеження, які забороняли роботу суб`єктів господарювання, які передбачають приймання відвідувачів торговельного обслуговування населення, а відтак ОСОБА_2 не могла вести підприємницьку діяльність, а відтак і користуватись нежитловими приміщеннями.

Ухвалою суду від 30.05.2024 року оголошено перерву у судовому засіданні та призначено наступне засідання на 30.07.2024 року.

Ухвалою суду від 30.07.2024 року закрито підготовче засідання, призначений розгляд справи по суті на 29.10.2024 року.

29.10.2024 року клопотання представника Позивача про відкладення судового засідання задоволено.

Судове засідання від 28.01.2025 року відкладено у зв`язку із перебуванням судді Абухіна Р.Д.. на лікарняному.

01.04.2025 року у судове засідання з`явились представник Відповідача, представник Позивача звернувся до суду із клопотанням про відкладення судового розгляду із зв`язку із перебуванням у відрядженні. Неявку представника Відповідача суд визнав неповажною та з метою забезпечення явки представника Відповідача.

В судовому засіданні 29.05.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що дійсно 23.09.2019 року між ОСОБА_1 (Орендовадець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар) було укладено договір оренди нежилих приміщень, згідно із пунктом 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення магазину «М`яке золото», які в цілому складаються з приміщень 1-го поверху та підвалу, загальною площею 271,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Згідно із пунктом 1.2. Договору вищезазначені нежилі приміщення належать Орендодавцеві на праві власності, згідно Договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого 23.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., за реєстровим №1350.

Передача об`єкта оренди Орендодавцем, прийняття його Орендарем і повернення об`єкта оренди при припиненні або розірванні цього Договору засвідчується відповідними укладеними між сторонами Актами прийому-передачі (пункт 3.1. Договору).

Складання та підписання Актів прийом-передачі об`єкта оренли проводться Сторонами безпосередньо при передачі об`єкта оренди. Нежилі приміщення передаються Орендарю шляхом підписання Сторонами Акту приймання-передачі в день укладення Договору. Належним чином оформлений Акт прийому-передачі об`єкта оренди від Орендодавця до Орендаря є підставою для нарахування та сплати орендної плати, передбаченої цим Договором (пункт 3.2. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено Акт прийому-передачі об`єкта оренди, згідно із яким ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняла у строкове платне користування об`єкт оренди.

Пунктом 4.1. вказаного Договору передбачено, що Орендар зобов`язаний сплачувати плату за користування приміщенням у розмірах та у термін, які визначаються цим Договором. Орендна плата починає нараховуватись з моменту передачі приміщення за Актом прийому-передачі в оренду, відповідно до п. 3.2. цього Договору, до моменту повернення такого приміщення за Актом прийому-передачі з оренди. Згідно із пунктом 4.2. цього Договору розмір щомісячної орендної плати складає 6000,00 (шість тисяч) доларів США в гривненому еквіваленті за поточним курсом Національного банку України на момент здійснення платежу. Строк оренди складає 3 (три) роки з моменту підписання цього Договору та прийняття нерухомого майна, що передається в оренду, та може бути продовжений за згодою сторін (пункт 4.3. Договору).

Пунктом 4.4. встановлено, що сплата орендної плати, зазначеної в пункті 4.2. цього Договору здійснюється не пізніше 23 числа кожного місяця готівкою, що буде підтверджуватись Розпискою підписаною Орендодавцем особисто або її представником за довіреністю або на картковий рахунок за домовленістю сторін.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати ОСОБА_2 орендної плати, передбаченої таким Договором.

Пунктом 8.1. Договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Пунктом 8.1. передбачено, що у випадку прострочення по сплаті платежів за Договором Орендар сплачує Орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 8.7. встановлено, що у випадку прострочення виконання Орендарем зобов`язання повернути приміщення Орендодавцеві у зазначений цим Договором строк, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцеві орендну плату за кожен день прострочення (до дати фактичного звільнення нежилих приміщень і передачі Орендодавцю відповідно до умов цього Договору) за подвійною Орендною ставкою.

Також судом встановлено, що 23.09.2019 року ОСОБА_2 було складено розписку, відповідно до якої у випадку порушення будь-яких умов Договору остання зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 216 000 (двісті шістнадцять тисяч) доларів США 00 центів.

Поряд з цим, судом встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення б/н від 23.09.2019 року, строк дії якого складає 3 роки, нотаріально не посвідчувався, що прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 793 ЦК України.

Частиною 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 у справі № 759/9443/17 вказав, що нежитлове приміщення в розумінні статті 793 ЦК України є окремою частиною будівлі. Договір найму нежитлового приміщення на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. У разі відсутності нотаріального посвідчення договору найму нежитлового приміщення, укладеного на три роки і більше, такий договір є нікчемним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про нікчемність договору від 23.09.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак вказаний правочин слід вважати таким, що не породжує жодних правових наслідків для жодної із його сторін.

Така позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові по справі № 359/12165/14-ц від 08.02.2023 року, та зводиться до того, що нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV).

Статтею 210 ЦК України регламентовано, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

З наявних матеріалів справи вбачається, що право користування нежитловим приміщенням, яке є предметом договору б/н від 23.09.2019 року, не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно всупереч імперативним вимогам чинного законодавства, що додатково вказує на нікчемність такого правочину.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд доходить висновку, що договір б/н від 23.09.2019 року є нікчемним, тобто таким, який не створює прав та обов`язків для сторін, а відтак у ОСОБА_2 відсутній обов`язок щодо сплати орендної плати, визначеної пунктом 4.2. Договору, та штрафних санкцій, передбачених пунктом 8.1. Договору.

Щодо можливості застосування положень ст. 1212 ЦК України суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України) (постанова Верховного Суду по справі № 330/2142/16-ц від 02.02.2022 року).

Тобто, положення статті 1212 ЦК України не можуть застосовуватись до тих правовідносин, які витікають з конкретних правових підстав, у тому числі на підставі договору.

Суд враховує, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мають саме договірний характер, адже першочергово базувались на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 23.09.2019 року, а відтак застосування правових наслідків, передбачених ст. 1212 ЦК України, у межах даної справи видається неможливим.

Таким чином, при розгляді даної справи судом було встановлено, що договір оренди нежитлових приміщень від 23.09.2019 року, сторонами якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений всупереч положенням ч. 2 ст. 793 та ч. 1 ст. 794 ЦК України, що тягне за собою нікчемність вказаного правочину, а відтак, такий договір не створює прав та обов`язків для сторін, отже у ОСОБА_2 відсутній обов`язок щодо сплати орендної плати, визначеної пунктом 4.2. Договору, та штрафних санкцій, передбачених пунктом 8.1. Договору; застосування положень ст. 1212 ЦК України виключається в силу договірного характеру правовідносин, які виникли між сторонами даного спору.

З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності достатніх та обґрунтованих підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 80, 81, 259 ЦПК України, ст.ст. 202-204, 215, 244, 328 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03.06.2025.

Суддя Р. Д. Абухін

29.05.25