справа № 563/1142/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Загородько Н.А.

секретар судових засідань Миколайчук М.О.

за участю:

представника ОСОБА_1 адвоката Кужеля З.П.

представника ОСОБА_2 адвоката Рудика В.Р.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 , в ітересах якого діє адвокат Кужель Захар Павлович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Корецької міської ради Рівненської області, як Орган опіки та піклування, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, -

в с т а н о в и в:

Представник заявника, адвокат Кужель З.П. звернувся до суду з клопотанням про визнання в Україні рішення іноземного суду, а саме, Західної Уусімаа країни Фінляндія від 14 вересня 2023 року, яким ухвалено, що дитина, ОСОБА_3 повинна перебувати під одноосібною опікою свого батька - ОСОБА_4 та проживати з ним. Просить визнати в Україні вказане рішення суду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кужель З. П. в судовому засіданні підтримав, подане клопотання та просив його задоволити.

У судовому засіданні представником заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Рудик В.Р. просив відмовити у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки ОСОБА_2 належним чином про розгляд справи повідомлена не була. Наголосив також, що іноземне рішення суперечить публічному порядку України, зважаючи на те, що рішення Корецького районного суду Рівненської області від 29 грудня 2023 року є чинним, а воно є протилежним за змістом рішенню суду Фінляндії.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення клопотання та просила відмовити в його задоволенні.

Представник Виконавчого комітету Корецької міської ради Рівненської області, як Орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд клопотання без участі їх представника.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 21 травня 2024 року уклала шлюб із ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_7 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21 травня 2024 року.

Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно з частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Статтею 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до частини другої статті 462 ЦПК України у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Вказана норма кореспондується зі статтею 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.

Підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України, за якою клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».

Відповідно до частини першої статті 500 ЦПК України суди України виконують доручення іноземних судів про надання правової допомоги щодо вручення викликів до суду чи інших документів, допиту сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, переданих їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено -дипломатичними каналами.

Згідно з частинами першою, другою статті 501 ЦПК України доручення іноземного суду про вручення виклику до суду чи інших документів виконується у судовому засіданні або уповноваженим працівником суду за місцем проживання (перебування, місцем роботи) фізичної особи чи місцезнаходженням юридичної особи. Виклик до суду чи інші документи, що підлягають врученню за дорученням іноземного суду, вручаються особисто фізичній особі чи її представникові або представникові юридичної особи під розписку.

Порядок передачі судових та позасудових документів регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2052-III «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах`з відповідними заявами та застереженнями, та яка набула чинності для України з 01 грудня 2001 року (далі - Конвенція про вручення).

Україна та Фінляндія є учасниками Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Відповідно до статті 1 Конвенції про вручення ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про вручення орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

У статті 5 Конвенції передбачено, що Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

Статтею 15 Конвенції про вручення передбачено, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві та це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Згадана правова норма застосовується за умов необхідності повідомлення фізичної особи - нерезидента, який є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо. Положення Конвенції про вручення не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача.

Отже, безумовною підставою відмови в задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду є той випадок, коли відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд, оскільки жодна особа не може бути позбавлена доступу до суду та права бути заслуханою під час розгляду справи, особливо в надчутливих правовідносинах, що стосуються визначення місця проживання дітей.

Згідно рішення суду першої інстанції Західної Уусімаа від 14 вересня 2023 року Тимчасову постанову про опіку та визначення місця проживання дитини з батьком від 06 жовтня 2022 року ОСОБА_8 Корецьким районним судом Рівненської області було вручено 12 квітня 2023 року. Вказано, що ОСОБА_8 вручено заяву і повідомлення про апеляційне оскарження, але попри можливість, вона не подала заяву до суду першої інстанції. Інформація, що міститься у рішенні суду не вимагає перевірки, не підлягає встановленню та не може мати сумніви у їх достовірності.

ОСОБА_2 та її представник наполягали, що відповідачка повідомлена про засідання суду 14 вересня 2023 року не була і рішення суду від 14 вересня 2023 року вказівки про її повідомлення не містить, вручення документів, в порядку передбаченому міжнародним угодами судом України не здійснювалося.

Таким чином, ОСОБА_8 знаходячись на території України, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що неотримала повідомлення про розгляд справи, оскільки досторівно знаючи, що вона не проживає за місцем, вказаним у посвідці, її не було повідомлено належним чином за місцем її проживання на території України.

Крім того, 29 грудня 2023 року Корецьким районним судом Рівненської області було винесено рішення, яким шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - розірвано, визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили 09 травня 2024 року, оскільки постановою Рівненського апеляційного суду Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кужеля Захара Павловича залишено без задоволення, а рішення Корецького районного суду Рівненської області від 29 грудня 2023 року залишено без змін.

Наявність рішення українського суду, яке суперечить рішенню іноземного суду суперечить додержанню принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності.

Також, держава здійснює захист національного правопорядку щодо міжнародних рішень, що означає процес, коли держава забезпечує, щоб міжнародні рішення та норми не суперечили її внутрішньому законодавству та не порушували національні інтереси.

Іноземне рішення не може суперечити публічному порядку України. Зокрема, Публічний порядок застосовується тоді, коли визнання і виконання рішення суперечить фундаментальним цінностям правової системи, загрожує її національним інтересам, основоположним конституційним цінностям або раніше ухваленому рішенню суду цієї держави.

Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок. Посилання на порушення публічного порядку може мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення є несумісним з основами правопорядку держави. Головним завданням застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення колізій різних країн.

Зважаючи на викладені обставини, виходячи зі змісту ч.2 ст.468 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.

На підстав викладеного та керуючись ст. ст. 462, 468, 471, 473 ЦПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту її проголошення.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстранове місце проживання: АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа Виконавчий комітет Корецької міської ради Рівненської області, як Орган опіки та піклування, , зареєстроване місце знаходження: 34700, Рівненська область, м. Корець, пл. Київська, 3.

Повний текст ухвали складений 30 травня 2025 року.

Суддя: Н.А. Загородько