Справа № 6-154/11 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О. В.
Провадження № 22-ц/811/2994/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2011 року у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року начальник Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області Кушнір С.Т. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимог вищезгаданого подання покликався на те, що на примусовому виконанні у ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2645/10, виданого 02 грудня 2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 152 816 грн. 74 коп.

Вказував, що 28 січня 2011 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа та відповідно до положень ст 24 ЗУ «Про виконавче провадження» надано боржнику ОСОБА_1 термін для добровільної сплати заборгованості, однак станом на 11 квітня 2011 року останньою заходів спрямованих на добровільне виконання боргового зобов`язання не вживалось, попередження державного виконавця ігнорувались.

Просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк» та державою.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2011 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , гр.. України, українку, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк» та державою.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що всупереч положень ст. 377-1 ЦПК України подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи за у праві виїзду за межі України не було погоджено начальником відділу державної виконавчої служби та подано не державним виконавцем котрий здійснював відповідне виконавче провадження.

Вказує, що необхідною умовою для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду, а сам по собі факт наявності заборгованості не може бути підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Стверджує, що суд першої інстанції не зазначив в оскаржуваній ухвалі за наявності яких доказів дійшов висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань, не аналізуючи дій державного виконавця, які ним вживались для виконання виконавчого документу, суд обмежився лише текстом подання.

Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 30 червня 2011 року скасувати та постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат Тунський А.Р. не з`явилися.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. ст. 372 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 26 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження №23999874 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2645/10, виданий 02 грудня 2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 152 816 грн. 74 коп.

28 січня 2011 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа та відповідно до положень ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» надано боржнику ОСОБА_1 термін для добровільної сплати заборгованості, однак станом на 11 квітня 2011 року останньою заходів спрямованих на добровільне виконання боргового зобов`язання не вживалось, попередження державного виконавця ігнорувались.

29 листопада 2011 року виконавче провадження №23999874 завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу ПАТ «Універсал Банк» у зв`язку із відсутністю у боржника майна.

Також встановлено, що у Дрогобицькому ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області перебувало виконавче провадження № 65869399 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2645/10 від 02 грудня 2010 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 152 816 грн. 74 коп. (повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання). Вказане виконавче провадження також завершено, 30 травня 2022 року виконавчий документ повернуто стягувачу - Компанія з управління активами «Прімокомплект Капітал» у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Крім цього, згідно інформації, наданої Дрогобицьким ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області, станом на 05 травня 2025 року відомості та докази виконання боржником ОСОБА_1 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №2-2645/10 у Дрогобицьким ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області відсутні, відомості про боржника містяться в Єдиному реєстрі боржників.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п. п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно частини третьої статті 441 ЦПК України Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Відповідно до Стаття 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в?»їзду в Україну громадян України» передбачає, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 3 Конституції України гарантування прав і свобод людини є основним обов`язком держави.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вжито заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», однак ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №2-2645/10 суду останньою до даного часу ( вже протягом 15 років) не виконується.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлених обставин є справедливим обмеженням, також воно носить тимчасовий характер та є дієвою юридичною санкцією, яка зумовить припинення нехтування своїми обов`язками та змусить боржника віднайти способи для виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.