РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року

м. Рівне

Справа № 564/2395/24

Провадження № 22-ц/4815/386/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощено позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євгеюка О.Є на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року, ухвалене в складі судді Снітчук Р.М., повний текст якого складено 20 грудня 2024 року у справі № 564/2395/24

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними і скасування рішень про передачу земельної ділянки у власність, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позов обґрунтований тим, що вона є власником 34,8/100 від цілого житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 . З надвірних будівель до нього відносилися: сарай Б, сарай б, вбиральня В, замощення -1, огорожа №1, огорожа № 2, колодязя Г, на підставі договору дарування від 23.01.2003 року.

Власником іншої 65,2/100 частки у вказаному житловому будинку з надвірними будівлями був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті спадщину прийняв відповідач ОСОБА_2 , який 28.08.2023 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 163/250 часток вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, зареєстроване в реєстрі за №3076.

Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2023 року, відповідач ОСОБА_2 оформив спадщину на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:1276 та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.09.2023 р., реєстраційний номер 234.

Про існування рішення Костопільської міської ради № 382 від 22.12.2004 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» та рішення Костопільської міської ради № 503 від 02.08.2005 року «Про внесення змін до рішення виконкому та Костопільської міської ради по питанню приватизації земельних ділянок», оформлення відповідачем права на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку позивачу стало відомо лише у квітні жовтні 2023 року.

Вказує, що спірна земельна ділянка була закріплена за будинком, розташованим по АДРЕСА_1 , співвласниками якого були позивач із часткою 34,8/100 та ОСОБА_3 із часткою - 64,2/100, в натурі частки співвласників не виділялися.

Вважає вищевказані рішення міської ради незаконними, оскільки порушують її права як користувача земельної ділянки та як власника 38,5/100 частини житлового будинку.

Покликається на те, що в результаті прийняття рішень, без дотримання належної процедури було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку, яка була складовою земельної ділянки для обслуговування всього житлового будинку, який перебував у спільній частковій власності.

За наведеного, просить суд визнати недійсними і скасувати рішення Костопільської міської ради № 382 від 22.12.2004 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» та № 503 від 02.08.2005 року «Про внесення змін до рішення виконкому та Костопільської міської ради по питанню приватизації земельних ділянок», свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.09.2023 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0587 га, кадастровий номер :01:004:1276.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними і скасування рішень про передачу земельної ділянки у власність, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовлено.

Заходи забезпечення позову, у виді арешту на земельну ділянку площею 0,0587 га, кадастровий номер :01:004:1276, вжиті ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22.07.2024 року, після набранням рішенням законної сили - скасовано.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з означеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стверджує, що оскаржуваними рішеннями порушені її права на приватизацію земельної ділянки під належною їй на праві власності частиною будинку.

Суд безпідставно не врахував, що міська рада у протиправний спосіб прийняла рішення про передачу одному із співвласників земельної ділянки площею 0,0587 га, що призначена для обслуговавння саме даного житлового будинку. Звертає увагу суду, що межі землекористування ним як суміжним землекористувачем не погоджені.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечує доводи останньої, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам в повній мірі не відповідає .

Установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, набутого на підставі договору дарування від 23.01.2003, належить 34,8/100 від цілого житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , що складу якої входять господарські будівлі: АДРЕСА_3 (1/2№1), Ворота з хвірткою (№3).

ОСОБА_2 , є власником 163/250 частини житлового будинку у АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер :02:004:1276 площею 0,0587 га на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 28.08.2023 року та 09.09.2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоропад В.М., зареєстровано в реєстрі №3076, №3224.

Рішенням Костопільської міської ради Рівненської області № 382 від 22 грудня 2004 року на підставі заяви ОСОБА_3 передано йому безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0514 га, яка розташована по АДРЕСА_2 і використовується для обслуговування власного житлового будинку, господарських будівель і споруд, надано дозвіл на виготовлення технічної документації.

Рішенням Костопільської міської ради Рівненської області № 503 від 02 серпня 2005 року на підставі заяви громадян по питанню приватизації присадибних земельних ділянок та оформлення землевпорядних документів, враховуючи результати, отримані у зв`язку з уточненням внаслідок детальних геодезичних зйомок, внесено зміни в рішення Костопільської міської ради № 382 від 22.12.2004 року, збільшивши ОСОБА_3 площу земельної ділянки із 0,0514 га на 0,0587 га.

На виконання вказаних рішень ОСОБА_3 виготовлено технічну документацію, встановлено межі земельної ділянки для обслуговування належної йому частки будинку.

Однак, відповідно до вказаного рішення ОСОБА_3 не зареєстрував за собою право власності на вказану земельну ділянку.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22.11.2023 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_4 , за умовами якої визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на цілу ідеальну частку об`єкта нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями, по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 визнано право власності на цілу ідеальну частку об`єкта нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22) зазначено, що: «суди не врахували, що належними відповідачами у справах про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність є особа, якій передається земельна ділянка та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв відповідне рішення; пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові».

Убачається, що звернувшись із позовом до ОСОБА_2 позивач просила суд визнати недійсними і скасувати рішення Костопільської міської ради № 382 від 22.12.2004 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» та № 503 від 02.08.2005 року «Про внесення змін до рішення виконкому та Костопільської міської ради по питанню приватизації земельних ділянок», свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.09.2023 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0587 га, кадастровий номер :01:004:1276.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову за недоведеністю порушення права чи інтересу позивача саме відповідачем ОСОБА_2 . Разом з тим, суд вказав, що Костопільська міська рада не була залучена позивачем як співвідповідач.

Враховуючи, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і Костопільською міською радою, тому не залучення співвідповідачем у справі органу місцевого самоврядування є самостійною підставою для відмови в позові.

Таким чином, суд першої інстанцій зробивши правильний висновок про відмову у задоволенні позову через неналежний склад відповідачів, помилково як підставу відмови в задоволенні позову вказав, що докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є недостатніми для висновку про порушення його прав як землекористувача спірної земельної ділянки. Тому з мотивувальної частини рішення суду слід виключити посилання на відмову у задоволенні позову через відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євгеюка О.Є. задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 червня 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.