Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/23/25
Справа № 279/45/24
Р І Ш Е Н Н Я
29 травня 2025 року м.Коростень Житомирської області
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Гонцовською Л.В., за участю представника позивача прокурора Лещенка А.Ю., розгянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду справу №279/45/24 за позовом Керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації,
В С Т А Н О В И В:
Однак, ОСОБА_1 у порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України, будучи громадянкою РФ, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, добровільно їх не відчужила. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, добровільно їх не відчужила, є підстави для припинення права власності за рішенням суду.
Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне
за собою необхідність невідкладного вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ОСОБА_1 від дня свого народження та до закінчення навчання в школі проживала за адресою АДРЕСА_1 . Після отримання загальної середньої освіти вступила до навчального закладу в м.Ленінград та залишилась там працювати до 2004 року. Після смерті матері вона повернулася до України, щоб доглядати за батьком. Після смерті батька ОСОБА_2 прийняла спадщину за законом, до складу якої входили земельні ділянки, які належали спадкодавцю. Відповідно до вимог законодавства України, вона, як громадянка РФ, мала обов`язок відчужити набуті у спадщину земельні ділянки протягом року, однак їй про це не було відомо, оскільки не має юридичної освіти.
Вважає, що законних підстав для звернення до суду з даним позовом у позивача немає, оскільки у відповіді ГУ Держгеокадастру про розгляд поідомлення від 10.08.2023 року вказано, що Головне управління здійснює представництво законних інтересів веде позовну роботу та представляє в установленому законодвством порядку інтереси Головного управління в судових та інших органах. У разі неможливості самостійного здійснення претензійно-позовної роботи щодо подачі позовних заяв до суду з питань конфіскації земельних ділянок, які належать іноземним громадянам, головним управлінням буде додатково повідомлено органи прокуратури з відповідним обгрунтуванням та наданням підтверджуючих документів. Отже, уповноважений орган чітко повідомив прокурора, що дії направлені на проведення претензійно-позовної роботи ним проводиться. Посилання на відсутність коштів для подання позову в наданій відповіді відсутні. Тобто прокурор звертаючись з даною позовною заявою зазначив не правдиві та не існуючі підстави звернення з позовом до суду. Також щодо суми стягнення судового збору, то він є завищеним. Крім того, встановлено не відповідність позовної заяви згідно ст.14, 175, 177 ЦПК України, тому позовна заява підлягає залишенню без руху. Просив позовну заяву залишити без руху, та відмовити в задоволенні позову.
Відповідач у відзиві пояснив, що не відчужив набуті у спадщину земельні ділянки через незнання законодавства України.
Разом з тим, після того, як відповідачу стало відомо про обов`язок відчуження таких земельних ділянок, відповідних дій ним так і не вчинено. Відповідачем вказано про законне її проживання на території України з 2015 року та бажання отримати її громадянство, однак до цього часу громадянство не набуто і лише після отримання копії позову подано заяву до відповідного органу.
Доводи відповідача щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_1 порушила вимоги ст. ст. 13,14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України щодо використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, та як іноземний громадянин, не відчужила їх упродовж року після набуття права власності.
А тому, припинення права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 шляхом їх конфіскації за рішенням суду сприятиме реалізації зазначених конституційних положень. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
З огляду на викладене, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного
контролю за використанням та охороною земель, та з урахуванням положень ч.4 ст. 145 ЗК України, вправі звертатися до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області надіслано повідомлення від 27.07.2023 про виявлені порушення із вимогою вжити заходи з метою припинення за ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації за рішенням суду.
Однак, уповноваженим державою органом заходів щодо конфіскації земельних ділянок на користь держави не вжито. Листом ГУ Держгеокадастру в Житомирській області повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору. У зв`язку із вищезазначеним, прокурор звернувся з вказаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, як уповноваженого органу у даних правовідносинах. В даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились не захищеними.
Доводи відповідача про неврахування забезпечення можливості відшкодування ціни проданої на земельних торгах земельної ділянки.
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.
Частиною 5 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
За змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
В силу ч. 4 ст. 145 ЗК України (в редакції Закону№ 552-ІХ від 31.03.2020, чинній на час звернення з позовом до суду) конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Прокурор Лещенко А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник Головного управлінння Держгеокадастру у Житомирській області позовні вимоги керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи у його відсутність вказавши про це, в письмових поясненнях щодо позову.
Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`являлась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.
Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наявність підстав для отримання відповідачкою громадянства України, для оформлення якого на даний час існують непереборні перешкоди, неодноразово засідання за клопотаннями представника відкладались, тому судовий розгялд було завершено у відсутінсть сторони відповідача.
Представник Головного управлінння Держгеокадастру у Житомирській області позовні вимоги керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи у його відсутність вказавши про це, в письмових поясненнях щодо позову.
Треті особи ТОВ "ДФУ Агро", ТОВ "Каміл Груп" про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, пояснень, клопотань не надали.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Російської Федерації, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , посвідка на постійне проживання серія та номер НОМЕР_1 виданий 1801 від 14.12.2015 р., місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного та Земельного кодексів України.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
У ч.1 ст.1 ЗК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Приписами ч.1, 2, 4 ст. 374 ЦК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.
Згідно ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Відповідно до ч.ч.2-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
У ч. 2 ст. 35 ЗК України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи, можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди.
При цьому, згідно ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Згідно ч.1, 3 ст.130 ЗК України (в редакції чинній на дату розгляду справи) набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: громадяни України; юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; територіальні громади; держава. Порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки.
У ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
У п.п.д), е) ч.1 ст.140 ЗК України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
При цьому, відповідно до ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.145 ЗК України (в редакції чинній на дату розгляду справи), якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Отже, аналізуючи вищенаведені положення законодавства України, судом встановлено, що станом на 25 листопада 2013 р., та 26 липня 2017 року була встановлена законодавча заборона на передачу земель сільськогосподарського призначення, до яких відносяться земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, у власність іноземцям.
На підставі досліджених письмових доказів, суд встановив, що ОСОБА_1 , як іноземець, маючи обов`язок протягом року з моменту набуття права власності відчужити земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які не можуть перебувати у її власності, такий обов`язок не виконала.
Оскільки на час розгляду справи у суді, з врахуванням внесених до ЗК України змін, на іноземців, до яких перейшло право власності на земельну ділянку, яка за ЗК України не може набуватися ними у власність, також покладається обов`язок щодо відчуження набутої земельної ділянки протягом року з моменту переходу такого права, а у разі невиконання такого обов`язку така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду з подальшим продажем на земельних торгах та виплатою ціни проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, її колишньому власнику, то в діях ОСОБА_1 наявне порушення чинного земельного законодавства України.
Згідно положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа N 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.
Підпунктами 42 пункту 4 вищевказаного Положення, передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.
Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження самостійно та через територіальні органи. Таким органом на території Житомирської області є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.
Згідно п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 08.03.2023 №85, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - Управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Так, у ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельних ділянок, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 р. по справі №912/2385/18.
Згідно ч.ч.3, 4 ст. 12, ч.ч.1, 3 ст. 13, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо стягнення надміру сплаченого судового збору.
Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".
Позивачем до позовної заяви додано платіжну інструкцію № 2059 від 20.09.2023 року про сплату судового збору у розмірі 5368 грн..
У розумінні Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, різниця між фактично сплаченим та встановленим законом судовим збором становить 2684 грн. і є надміру сплаченими коштами за подання позовної заяви.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Частиною 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Таким чином, клопотання керівника Коростенської окружної прокуратури про повернення надміру сплаченого судового збору підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.13, 131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.140, 143, 145 Земельного кодексу України, ст.263-268 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задовольнити.
Повернути Житомирській обласній прокуратурі зайво сплачений судовий збір в розмірі 2684 ((дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні, сплачений згідно платіжної інструкції №2059 від 20.09.2023 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач: Керівник Коростенської окружної прокуратури Житомирської області, м.Коростень, вул.Героїв Чорнобиля, 10,

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, місце знаходження: 10002, м. Житомир, вул. Довженка, 45, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДФУ Агро", місце знаходження, 11542, Житомирська область, Коростенський район, с.Грозине, вул.Тимирязєва,22, .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Каміл Груп", місце знаходження, 11572, Житомирська область, Коростенський район, с.Веселівка, вул.Першотравнева, 11-г,22, .

Суддя Волкова Н.Я.