Справа № 183/3363/25
№ 2-о/183/175/25

У Х В А Л А
04 червня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника заявниці ОСОБА_1 , заявниці ОСОБА_2 , представниці заінтересованої особи-1 ОСОБА_3 , представника заінтересованої особи-2 Тимченка Б. О., представника заінтересованої особи-3 Усатюка Ю. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Самар Дніпропетровської області, у порядку окремого провадження клопотання представниці Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , про закриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах дитини ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення,
представник заявниці, ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою, в якій просить:
встановити юридичний факт проходження громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової служби у військовій частині Збройних сил України НОМЕР_3 в період з 26 лютого 2022 року по дату загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
встановити юридичний факт про те, що громадянин України військовослужбовець ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 на території міста Сімферополь Автономної Республіки Крим Україна під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії з боку збройних сил російської федерації під час дії правового режиму воєнного стану, перебуваючи у складі військової частини Збройних сил України НОМЕР_3 .
В обґрунтування заяви зазначає, окрім іншого, що ОСОБА_7 26 лютого 2022 року добровільно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою призову на військову службу для захисту територіальної цілісності України. Разом із ОСОБА_7 через ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу також призвано ще 18 осіб, яких направлено у військову частину для проходження служби, де з мобілізованих сформований ІНФОРМАЦІЯ_5 (надалі по тексту - військова частина НОМЕР_3 ), який перебував у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_7 був призначений заступником командира 1 роти військової частини НОМЕР_3 . ІНФОРМАЦІЯ_6 під час виконання військового обов`язку ОСОБА_7 був взятий в полон російськими військами на території міста Херсон. ОСОБА_7 незаконно утримувався російськими військам и в приміщенні ГУ НП Херсонської області, де піддавався фізичному та психологічному насиллю, унаслідок якого спричинено тілесні ушкодження, в тому числі 28 березня 2022 року в грудну клітину. Обставини та причини його смерті встановлювались МОБ СМЕ МОЗ України та за інформацією, яка відображена у лікарському свідоцтві про смерть від 25 травня 2022 року № 2143 смерть ОСОБА_7 настала внаслідок тупої травми грудної клітини з переломом ребра та гематораксом. Смерть настала внаслідок ушкоджень, отриманих внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій. Внаслідок гуманітарного обміну тілами лише 23 травня 2022 року тіло військовослужбовця ОСОБА_7 повернуто на підконтрольну Україні територію. У зв`язку з надмірною інтенсивністю бойових дій на початку збройної агресії російської федерації наприкінці лютого - початку березня 2022 року в районі міста Херсон військова частина НОМЕР_3 не встигла належним чином оформити багатьох мобілізованих, в тому числі і ОСОБА_7 . А через окупацію міста Херсон, військова частина НОМЕР_3 при тактичному відступі із міста була вимушена в екстреному порядку знищувати власну документацію або ж залишати її без евакуації, що призвело до позбавлення можливості надати інформацію та письмові документи щодо проходження військової служби в складі військової частини НОМЕР_3 - ОСОБА_7 . ОСОБА_2 протягом 2022 - 2025 років на постійній основі вживала заходи з метою отримання документів, які б підтверджували факт призову, проходження служби та загибелі під час виконання обов`язків військової служби її чоловіка ОСОБА_7 у складі військової частини НОМЕР_3 , однак усі спроби залишились безуспішними.
За результатами зазначеної перевірки встановлено, що документи про зарахування військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , в тому числі ОСОБА_7 , оформлені з численним порушенням, що унеможливлює видати накази про включення та виключення військовослужбовця зі списків частини, а відповідно і усіх інших документів, які підтверджують проходження ОСОБА_7 військової служби (грошові, продовольчі, речові атестати, довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії тощо). Вже понад рік будь-яких заходів задля підтвердження факту призову, проходження служби та загибелі під час виконання обов`язків військової служби ОСОБА_7 у складі військової частини НОМЕР_3 проведено не було.
Представник заявниці вказує, що з отриманої інформації вбачається, що військова частина НОМЕР_3 , де проходив службу ОСОБА_7 розформована та відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 19 січня 2024 року № Д-321/5дск, військова частина НОМЕР_3 передана до складу військових частин Десантно-штурмових військ Збройних Сил України. ІНФОРМАЦІЯ_7 -штурмових військ Збройних Сил України (в підпорядкування якого з 19 січня 2024 року увійшла військова частина НОМЕР_3 ) повідомило, що за інформацією наданою військовою частиною НОМЕР_1 відновлення документів стосовно військовослужбовця ОСОБА_7 не відбулося, так як даний військовослужбовець до особового складу військової частини НОМЕР_1 зарахований не був. Тому всі належні документи які стосувались проходження військової служби військовослужбовцями ОСОБА_7 , а саме зарахування/виключення зі списків особового складу частини знаходяться у військовій частині НОМЕР_3 .
З метою отримання документів щодо загибелі ОСОБА_7 під час виконання ним обов`язків військової служби у складі військової частини НОМЕР_3 , його дружина ОСОБА_2 вжила всі можливі, заходи: зверталась до командування військової частини НОМЕР_3 та інших частин, яким підпорядкована військова частина НОМЕР_3 тощо, однак у зв`язку зі знищенням всією документації внаслідок окупації тримала інформацію, що відсутні будь-які відомості щодо загиблого військовослужбовця, а процедуру їх відновлення вже майже 3 роки не вдається реалізувати.
Відтак, єдиним можливим способом підтвердження несення ОСОБА_7 військової служби у складі військової частини НОМЕР_3 та його загибелі під час виконання обов`язків військової служби задля забезпечення можливості членів сім`ї користуватись соціальними правами та гарантіями, передбаченими Законом України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» є звернення до суду з заявою про встановлення юридичного факту. Іншого позасудового порядку встановлення вказаного факту законодавством не передбачено. Заявниця звертається до суду з метою підтвердження виконання обов`язків військової служби її чоловіком ОСОБА_7 у складі військової частини НОМЕР_3 з метою набуття можливості: встановлення статусу учасника бойових дій її чоловіку для набуття права на пільги, визначені для членів сім`ї загиблого військовослужбовця; набуття права на одноразову грошову допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; набуття інших соціальних пільг та гарантій, визначених для членів сім`ї загиблого військовослужбовця (в тому числі права на невиплачене грошове забезпечення військовослужбовця тощо).
Постановленою судом ухвалою від 28 травня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
04 червня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення, в яких представницею Міністерства оборони України, ОСОБА_3 заявлено про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції від 24 травня 2000 року), встановлюються види військової служби, до яких відноситься також і військова служба осіб офіцерського складу за призовом. Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», громадяни, які призвані або добровільно вступили на військову службу, складають Військову присягу на вірність Українському народу. Стаття 24 «Початок і закінчення проходження військової служби» Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» визначає, що є початком та закінченням проходження військової служби. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: а) день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу; б) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового закладу, установи тощо) - для військовозобов`язаних і жінок, які вступають на військову службу за контрактом; в) день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які добровільно вступають на військову службу; г) день призначення на посаду - для громадян, які прийняті на військову службу до Служби безпеки України. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом по військовій частині (військовому закладу, установі тощо) із списків особового складу.
Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового навчального закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.
Таким чином, справи про встановлення факту початку військової служби не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки встановлення такого факту у судовому порядку не передбачено ст. 315 ЦК України та визначено інший порядок їх встановлення.
Посилається на судову практику, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц від 30 січня 2020 року, постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц та вказує, що із змісту цих постанов слідує, що у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, і якщо вимоги заявника за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами з державою, то вони не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства оскільки за предметом та можливими правовими наслідками такий спір існує у сфері публічно-правових відносин.
Заявниця підтримала свого представника.
Представник заінтересованої особи-2 підтримав подане клопотання.
Представник заінтересованої особи-3 не заперечив проти його задоволення.
Заінтересовані особи-4, 5 до суду не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Розглядаючи подане клопотання про закриття провадження, суд ураховує таке.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
У цій справі заявниця звернулася до суду у порядку цивільного судочинства з метою встановлення в окремому провадженні факту, що має юридичне значення, а саме: факту проходження її чоловіком військової служби у конкретній військовій частині у період з 26 лютого 2022 року по дату загибелі та встановлення факту загибелі її чоловіка, військовослужбовця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території міста Сімферополя АРК, Україна, під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії з боку збройних сили російської федерації під час дії правового режиму воєнного стану, перебуваючи у складі військової частини Збройних Сил України НОМЕР_3 .
Метою встановлення у судовому порядку вказаного факту заявлена необхідність у вирішенні питання щодо отримання відповідних соціальних гарантій і виплат у зв`язку зі смертю військовослужбовця, як членом сім`ї загиблого.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.
Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.
Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
ОСОБА_2 зазначила, що звернення до суду з заявою про встановлення юридичного факту обумовлено необхідністю встановлення її чоловіку ОСОБА_7 статусу військовослужбовця, який був мобілізований та загинув під час участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, що надасть їй та її малолітній дитині можливість отримання відповідних соціальних гарантій і виплат, передбачених Законом України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінетів Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. Вказує, що з метою отримання документів щодо загибелі ОСОБА_7 під час виконання ним обов`язків військової служби у складі в/ч НОМЕР_3 , вона зверталась до командування військової частини та до військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , Командування ДШВ ЗСУ, Об`єднаного центру з координації та пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, які повідомили про неможливість документально підтвердити факт проходження військової служби ОСОБА_7 у зв`язку із знищенням всієї документації внаслідок окупації російськими військами, оформлення документів про зарахування військовослужбовців в/ч НОМЕР_3 із численними порушеннями, розформування в/ч НОМЕР_3 та передача її до складу військових частин ДШВ ЗСУ. Іншого позасудового порядку встановлення вказаного факту законодавством не передбачено.
Таким чином, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
З урахуванням конкретних обставин цієї справи, обставин, покладених в його обґрунтування, відсутні підстави для висновку, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинен розглядатися адміністративним судом, оскільки юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17.
Також із матеріалів справи не вбачається, що між ОСОБА_2 та заінтересованими особами існує спір про право.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 260, 294 ЦПК України, суд
у задоволенні клопотання представниці Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , про закриття провадження у справі відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Ухвала суду в повному обсязі складена і підписана 05 червня 2025 року.

Суддя Д. О. Парфьонов