Провадження № 2/537/37/2025
Справа № 537/5116/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд міста Кременчука в складі

головуючої судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Дьяченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

22.11.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАзПБ»), як правонаступник АТ «УкрСибБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №0 від 26.07.2021 року, укладеним між АТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 337866,07 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 228441,27 грн., заборгованість за комісіями 109424,80 грн. Також просили покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАзПБ» зазначило, що 26.07.2021 року між АТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0. 25.04.2023 року між АТ «УкрСибБанк» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» укладено Договір факторингу №236, за умовами якого АТ «УкрСибБанк» передає ТОВ «ФК «ЄАзПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАзПБ» приймає права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 26.07.2021 року в сумі 337866,07 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 228441,27 грн., заборгованість за комісіями 109424,80 грн. Відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання за вказаним кредитним договором. Після відступлення ТОВ «ФК «ЄАзПБ» права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАзПБ», ні на рахунки первісного кредитора. За таких умов позивач ТОВ «ФК «ЄАзПБ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.07.2021 року на підставі ст.ст. 1050, 1054, 1048, 1049, 1056-1, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 626, 628, 638-642 ЦК України.

Короткий зміст відзиву на позов відповідача ОСОБА_1

28.12.2023 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАзПБ» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №0 26.07.2021 року, укладеним ним з АТ «УкрСибБанк».

В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_1 протягом дії кредитного договору №0 26.07.2021 року, укладеним ним з АТ «УкрСибБанк», сплачував основний борг та відсотки за користування кредитом. Але до матеріалів справи не додано розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором. Тому ОСОБА_1 не визнає заявлений позивачем розмір заборгованості за кредитним договором. Відсутність розрахунку заборгованості позивача за спірним кредитним договором позбавляє ОСОБА_1 можливості надати контррозрахунок. АТ «УкрСибБанк» не повідомляв ОСОБА_1 про передачу зобов`язання третім особам. А відповідно до ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свої зобов`язання перед новим кредитором до представлення йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Подані позивачем ТОВ «ФК «ЄАзПБ» докази є нечитаємими, а тому викликають сумнів у їх достовірності. Для захисту своїх прав ОСОБА_1 скористався правничою допомогю, попередній розрахунок витрат на яку становить 6000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАзПБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с.58-59).

Короткий зміст відповіді на відзив позивача ТОВ «ФК «ЄАзПБ» .

29.12.2023 року Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАзПБ» Мельник І.С. подала відповідь на відзив відповідача.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що 26.07.2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «УкрСибБанк» кредитний договір №0, з підписанням якого погодився з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позивачальників Банку з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті та інформаційних стендах Банку, та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105 від 09.06.2017 року: 1) умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування та погашення, 2) умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків.

За умовами Кредитного договору, Первісний кредитор надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання за кредитним договором. Після відступлення позивачу ТОВ «ФК «ЄАзПБ» права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за договором кредиту ані на рахунки первісного кредитора, ані на рахунки його правонаступника ТОВ «ФК «ЄАзПБ». На підтвердження розміру заборгованості представник ТОВ «ФК «ЄАзПБ» долучив до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором, що підтверджує факт, що Позичальник не вчинив жодного погашення боргу за кредитом після переуступлення прав вимоги.

Щодо первинних документів бухгалтерського обліку за спірним кредитним договором та підтвердження перерахування кредитних коштів - Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається у первісного кредитора АТ «УкрСибБанк», й відсутні у правонаступника ТОВ «ФК «ЄАзПБ». Разом з тим, за умовами договору, кошти надавалися Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану власноручно Позичальником при укладенні договору. На підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за спірним кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАзПБ» подає суду виписку по рахунку відповідача за спірним кредитним договором, надану Банком.

Відповідно до вимог ст.512, 516, 1082 ЦК України, АТ «УкрСибБанк» за плату відступив ТОВ «ФК «ЄАзПБ» право вимоги заборгованості за договором кредиту з ОСОБА_1 , шляхом укладення договору факторінгу №236 від 25.04.2023 року.

За умовами договору факторінгу №236 від 25.04.2023 року з додатком №1, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набув право грошової вимоги з ОСОБА_1 за кредитним договором в розмірі 337866,07 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 228441,27 грн., заборгованість за комісіями 109424,80 грн. На підтвердження відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАзПБ» надає суду платіжну інструкцію №19625 від 25.04.2023 року про оплату за відступлення права вимоги згідно з Договором факторінгу №236 від 25.04.2023 року. Тому є безпідставними твердження відповідача про невиконання умов договору факторінгу.

Заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу 6000 грн. є необґрунтованим, тому не підлягає стягненню.

З огляду на наведене, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.( а.с. 61-74).

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. (а.с.44).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.01.2024 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 ухвалено витребувати докази у АТ «УкрСибБанк» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ», а саме документи про відступлення боргу, розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту, інформацію про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , відкритого на виконання спірного кредитного договору. (а.с. 127-128).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.01.2025 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.05.2025 року відмовлено в задоволенні завленої в судовому засіданні заяви представника відповідача адвоката Коваля С.М. про відвід судді Мурашової Н.В. від розгляду справи, в порядку визначеному ст.40, зокрема ч.3, ЦПК України, за відсутності підстав для відводу судді, наведених у ст.ст.36-37 ЦПК України.

Позиція учасників процесу в судовому засіданні.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився в судове засідання, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, а позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням, а також шляхом вручення судової повістки його представнику адвокату Ковалю С.М.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Коваль С.М. в судовому засіданні 07.05.2025 року просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Проте в судове засідання 21.05.2025 року не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Обставини, установлені судом.

Судом установлено, що 23.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «УКРСИББАНК» з анкетою заявою про надання споживчого кредиту. (а.с.14).

26.07.2021 року АТ «УКРСИББАНК» та позичальник ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №0.

При цьому Позичальник погодився з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі-Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105, 09.06.2017 року (із усіма змінами і доповненнями):

-умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення,

- умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків.

Після підписання Договору Правила стають його невід`ємною частиною.

Предмет Договору: Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. Банк відкриває Позичальнику поточний картковий рахунок та здійснює його розрахунково-касове обслуговування на умовах Правил.

За умовами кредитування сума кредиту за Договором становить: 1) 250000 грн., яка надається Позичальнику для особистих потреб на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1 , відкритий у Банку, до якого випущено платіжку карту, 2) 400,00 грн. на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування Позичальника, укладеного 26.07.2021 року з ПрАТ «СК «КАРДІФ» .

Повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється за Правилами на рахунок НОМЕР_2 в АТ «УКРСИББАНК», або на умовах договірного списання, передбаченого цим Договором та Правилами.

Відповідно до п.3.5, п.3.6, п.3.7 Договору, Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, у викладений у Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25.07.2026 року. Розмір ануїтетного платежу становить 9933 грн. Розмір першого та останнього ануїтетного платежу може відрізеятися від інших. Ауїтетний платіж повинен сплачуватися щомісячно до 25 числа (включно) кожного місяця.

У п.3.8 Договору установлено процентну ставку в розмірі 0,00001% річних.

Відповідно до п.3.9 Договору, за користування кредитом, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у Договорі, кредитними коштами понад установлений у Договорі термін встановлюється кредитна ставка в розмірі 7,00001% річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, починає нараховуватися на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення і нараховується до моменту погашення такої заборгованості.

Нарахування процентів здійснюється за правилами.

Відповідно до п.3.11 Договору, Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до нього. (а.с.5-10).

У Додатку №1 до Договору №0 від 26.07.2021 року, установлено: 1) місячна комісія за управління кредитом в розмірі 2,3% від суми кредиту (включається до суми ануїтетного платежу), 2) Комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, що розраховується , як різниця між сумою фактично сплаченого Позичальником останнього ануїтентного платежу та сумою останнього ануїтентного платежу, згідно графіку платежів, але не більше 10 грн. Комісія утримується Банком у випадку переплати Позичальником останнього ануїтентного платежу згідно Графіку платежів, 3) комісія за надання послуг управлінню кредиту при простроченні сплати чергового платежу 500 грн. Комісія сплачується при простроченні чергових платежів. Банк має не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що Банк повідомляє клієнта шляхом розміщення оголошення на сайті Банку, 3) комісія за розрахунково-касове обслуговування (РКО) згідно тарифів Банку. (а.с.11).

Графіком платежів, визначено орієнтовну загальну вартість кредиту, за яким 26.07.2021 року Позичальнику надається кредит 250400 грн., з яких 250000 грн. чиста сума кредиту, 400 грн. послуги страховика. В подальшому Позичальник має погасити кредит щомісячно з 25.08.2021 року по 25.06.2026 року ануїтентними платежами в розмірі 9933 грн., в яких на погашення суми кредиту за договором 4173,80 грн., на погашення комісії за управління кредитом 5759,20 грн. Останній ануїтентний платіж 27.07.2026 року в розмірі 9905 грн., в якому на погашення суми кредиту за договором 4145,80 грн., на погашення комісії за управління кредитом 5759,20 грн. Усього позичальник має сплатити з 25.08.2021 року по 27.07.2026 року (кількість днів у розрахунковому періоді 1822 дні, ануїтентні платежі в розмірі 595952,0 грн., в яких на погашення суми кредиту за договором 250400,00 грн., на погашення комісії за управління кредитом 345552,00 грн. (а.с. 11-13).

26.07.2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено основні умови кредитування: основний кредит 250400 грн., строк кредитування 60 місяців. Орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за основним кредитом: 1) процентна ставка фіксована 0,00001% річних, 2) комісія за управління кредитом 5759,2 грн. включається до суми ануїтентного платежу осіб, 3) Комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, що розраховується , як різниця між сумою фактично сплаченого Позичальником останнього ануїтентного платежу та сумою останнього ануїтентного платежу, згідно графіку платежів, але не більше 10 грн. Комісія утримується Банком у випадку переплати Позичальником останнього ануїтентного платежу згідно Графіку платежів, 4) комісія за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати ануїтетного платежу до 500 грн., 5) комісія за РКО згідно Тарифів, 6) послуги страховика 400 грн., 7) загальна вартість за кредитом 345952 грн., 8) орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі, - 595952 грн., 9) реальна річна процентна ставка 50,19% річних. Погашення ануїтентними платежами щомісячно з 26.07.2021 року по 25.06.2026 року 9933 грн., останній платіж 27.07.2026 року 9905 грн. Пеня нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого в строк грошового зобов`язання, але не більше за 15% суми простроченого платежу, нараховується на кожен день прострочки. Штрафи: 1) у розмірі 1000 грн. при простроченні понад 90 днів, 2) у розмірі 5% від суми нецільового використання кредиту. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання з повернення кредиту 7,00001% річних. (а.с. 15-16).

26.07.2021 року ОСОБА_1 підписав заяву приєднання №05/50/03/01/1000/1364540 до Договору добровільного страхування позичальника. (а.с.17).

ОСОБА_1 одержав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, що підтверджено його особистим підписом. (а.с. 18).

26.07.2021 року ОСОБА_1 підписав Заяву-анкету про надання споживчого кредиту, Договір про надання споживчого кредиту №0 від 26.07.2021 року з Додатком № 1 до нього (комісії та графік платежів), Паспорт споживчого кредиту Інформаційний лист, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. (а.с.5-18).

Отже при укладенні Договору кредиту дотримано письмову форму.

На підтвердження виконання АТ «УкрСибБанк» своїх зобов`язань за Договором кредиту №0 від 26.07.2021 року про надання ОСОБА_1 в кредит грошових коштів на загальну суму 250400 грн., суду подано виписку банку за кредитним договором ОСОБА_1 за період з 26.07.2021 року по 25.04.2023 року, Рух коштів по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а.с.204-208, 139-142).

Представник позивача та АТ «УкрСибБанк» подали розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за спірним кредитним договором №0 від 26.07.2021 року за період з 25.04.2023 року по 31.10.2023 року, зведений меморіальний ордер №1 від 09.02.2022 року на підтвердження проведених позичальником оплат за кредитним договором. За поданими розрахунками заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 337866,07 грн., з яких заборгованість за основним боргом 228441,27 грн., заборгованість за комісіями 109424,8 грн. (а.с.22, 202-203, 209).

Отже АТ «УкрСибБанк» належним чином виконав свої зобов`язання за надання позичальнику ОСОБА_1 у кредит грошових коштів за спірним кредитним договором №0 від 26.07.2021 року. Проте відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повернув суму кредиту та інші платежі, передбачені Договором.

25.04.2023 року клієнт АТ «УкрСибБанк» та фактор ТОВ «ФК «ЄАзПБ» уклали Договір факторингу №236, за умовами якого Клієнт відступає Фактору за плату, а Фактор зобов`язується прийняти права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. (а.с. 21-22, 160-163, 194-199).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №236 від 25.04.2023 року, Акту приймання-передачі Права Вимоги від 25.04.2023 року, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 про повернення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.07.2021 року у загальній сумі 337866,07 грн. з яких: 228441,27 грн. заборгованість за основним боргом, 109424,8 грн. заборгованість за комісіями. (а.с.24, 164-166, 200-201).

На підтвердження виконання зобов`язань ТОВ «ФК «ЄАзПБ» за Договором факторингу №236 від 25.04.2023 року для набуття права вимоги за кредитними договорами, що були відступлені, подано платіжну інструкцію №19625 від 25.04.2023 року про сплату коштів. (а.с.159).

Отже суд вважає доведеним, що ТОВ «ФК «ЄАзПБ» став правонаступником первісного кредитора АТ «УкрСибБанк», отримав право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 26.07.2021 року у загальній сумі 337866,07 грн.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини 1 статті 1054 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. (ч.2 ст.1054 ЦК).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. (ч.3 ст.1054 ЦК України).

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048, ч.2 ст.1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст. 1050 ЦК України установлені наслідки порушення договору позичальником.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ч.1 ст.1050 ЦК).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ч.2 ст.1050 ЦК).

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі №172/410/21 (провадження № 61-17842св21) викладені такі правові висновки.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

10 червня 2017 року набув чинності Закон № 1734-VIII, у зв`язку з чим у Законі № 1023-XII текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, враховуючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон № 1734-VIII розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону № 1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII.

Згідно з п.3.4. п.3.11. до Договору кредиту №0 від 26.07.2021 року та Додатком №1 до нього (комісії, графіку щомісячних платежів), АТ «УкрСабБанк» з ОСОБА_1 визначили розмір комісій, які останній має сплатити за за Графіком платежів, визначення орієнтовної вартості кредиту. Розмір комісії (плати) за обслуговування / управління кредитом включений в ануїтетний платіж , сплачується вперше 25.08.2021 року і далі щомісячно до 25.09.2023 року включно, в розмірі 5759,20 грн., тобто із розрахунку місячної комісії за управління кредитом, розмір якої 2,3% від суми кредиту. При цьому комісія за надання довідок про стан рахунків за кредитними зобов`язання не є предметом цього спору, не включалася до розрахунку заборгованості, поданого позивачем та первісним кредитором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Отже суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 має заборгованість за Договору кредиту №0 від 26.07.2021 року в розмірі 337866,07 грн., з яких основний борг 228441,27 грн., комісії з управління кредитом 109424,80 грн.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Частиною 1 статті 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

У постановах Верховного Суду від 12.06.2020 року у справі №169/506/17, від 24.06.2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, згідно з якими факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

У частині 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин 7, 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до висновків Верховного Суду у вказаних постановах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 4 частини 5 статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивачем ТОВ «ФК «ЄАзПБ» та АТ «УкрСиббанк» надано з належним чином засвідчені виписки про рух коштів по банківському рахунку відповідача ОСОБА_1 в АТ «УкрСиббанк», а також меморіальні ордери про проведену відповідачем оплату частини заборгованості за договором кредиту. (а.с. 205-209).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №0, яким підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у Договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку, за умовами якого позичальник отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 250 000 грн зі строком його дії до 25.07.2026 року, за користування якими зобов`язався сплачувати процентну ставку 0,00001% річних (п.3.8.), комісію відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною чатсиною (п.3.11.). За користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк встановлюється процентна ставка 7,00001% річних (п.3.9). Згідно з Додатком №1 до Договору №0 від 26.07.2021 року, установлено комісії, а саме: 1) щомісячна комісія за управління кредитом 2,3% від суми кредиту, тобто 2,3% х 250400 грн.=5759,2 грн. (включається до суми ануїтетного платежу), 2) комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, 3) комісія за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу 500 грн., яка сплачується при простроченні чергових платежів, 4) комісія за розрахункове-касове обслуговування (РКО) згідно тарифів. (а.с.11).Установлено Графік платежів, визначення орієнтовної загальної вартості кредиту, за яким кредит погашеється щомісячними ануїтетними платежами до 25.07.2026 року в розмірі 9933 грн., з яких на погашення суми кредиту за договором 4173,80 грн., на погашення комісії за управління кредитом 5759,20 грн. Кожен ануїтетний платіж має бути сплачений щомісячно до 25 числа включно кожного місяця.

У вказаному Договорі визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, комісії, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору на відповідних умовах, про що свідчить підписаний власноруч Договір, додаток № 1 до Договору, паспорт споживчого кредиту, Анкета-заявка на надання споживчого кредиту. (а.с. 6-19).

Наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, випискою по банківському рахунку позичальника, підтверджено факт того, що ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 250 400 грн., належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів, відсотків та комісії не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 337866,07 з яких: 228441,27 грн. - заборгованість за основним боргом; 109424,80 грн. - заборгованість за комісією, право вимоги за якою, на підставі договору факторингу №236 від 25.04.2023 року, перейшло до TOB «Європейська агенція з повернення боргів».

За вище вказаних обставин відповідачем ОСОБА_1 та його представником не спростовано, доводів позивача про невиконання ним як позичальником та відповідачем у справі взятих на себе зобов`язань в частині повернення отриманих у кредит коштів та сплату комісії.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором

Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12 тощо).

У даній справі позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» перейшло до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 236 від 25.04.2023 року відповідно. Примірник даної угоди було надано позивачем та наявний у матеріалах справи, як і витяг з реєстру боржників до нього та докази на підтвердження проведення оплати на його виконання.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд звертає увагу, що договір кредиту №0 від 26.07.2021 року, договір факторингу № 236 від 25.04.2023 року у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсними, тобто в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, враховуючи усі наявні у матеріалах справи докази, а саме виписки про рух коштів по банківському рахунку ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що за договором кредиту №0 від 26.07.2021 року первісний кредитор АТ «УкрСибБанк» виконав належним чином свої зобов`язання, надав ОСОБА_1 в кредит грошові кошти в загальному розмірі 250400 грн. Про те ОСОБА_1 за цим договором не виконав в повному обсязі свої зобов`язання, фактично на погашення заборгованості по кредиту вчинив декілька платежів на загальну суму 21958,73 грн., останній з них 25.01.2022 року, а також на погашення комісії вчинив два платежі на загальну суду 11518,4 грн., останній платіж 27.09.2021 року.

Відповідач та його представник не заявляли, що оплатили за Договором кредиту первісному кредитору чи його правонаступнику більше, ніж в поданому ними розрахунку заборгованості за цим договором.

Отже на підставі ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК, незважаючи на те, що строк кредитування за Договором кредиту №0 від 26.07.2021 року до 25.07.2026 року, оскільки позичальник ОСОБА_1 не виконав встановлений договором обов`язок повернути позику частинами (ануїтетними платежами щомісячно), останній платіж вчинив 25.01.2022 року, допустив прострочення повернення чергової частини, тому позикодавець (його правонаступник), 22.11.2023 року звернувшись до суду з позовом, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 відповідно до договору факторингу. ОСОБА_1 не зазначав підставою для відмову у позові факту, що не будучи обізнаним про заміну кредитора, він оплатив борг за кредитним договором первісному кредитору.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 5067,99 грн сплаченого судового збору за пред`явлення позову.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №0 від 26.07.2021 року в розмірі 337866,07 грн., з яких 228441,27 грн. заборгованість за основним боргом, 109424,80 грн. заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати на судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5067,99 грн.

Інформація про сторони:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 11.02.2019 року, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02.06.2025 року.

Суддя Мурашова Н.В.