справа № 489/807/25 провадження №2/489/1343/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

05 червня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

в присутності:

представника позивача Сидоренко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в м.Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

06.02.2025 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко Т.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на 61/100 частки у праві власності на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , після смерті померлого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як на підставу позовних вимог в позові вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві помер батько позивача ОСОБА_2 . Після смерті якого відкрилася спадщина на 61/100 частки у праві власності на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 .

Спадкове майно належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.1980, видане Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 6-216 та зареєстроване в КП МБТІ 19.04.1980 за реєстраційним номером 6325.

У встановлений законом строк позивач до нотаріальної контори із заявою не звертався та вважається таким, що фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті батька був неповнолітнім та проживав разом з батьком за адресою спадкового майна, за якою проживає по теперішній час.

В грудні 2024 року позивач через представника звернувся до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, якою було заведено спадкову справу № 42/2024.

Після заведення спадкової справи позивачу стало відомо, що після смерті батька є ще один спадкоємець першої черги - син спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на день смерті батька був зареєстрований за адресою спадкового майна.

Мати позивача та дружина спадкодавця - ОСОБА_4 померла раніше - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач стверджує, що спадщина після смерті батька його братом ОСОБА_3 не прийнята, так як той не проживав разом з батьком за адресою спадкового майна. Фактично спадщину він не прийняв та не вчиняв інших дій, які свідчать про прийняття ним спадщини.

24.12.2024 приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В. надала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як нотаріус не може встановити коло спадкоємців, зокрема те, що ОСОБА_3 безпосередньо перед смертю спадкодавця не проживав з останнім.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 10.02.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В. спадкові справи, після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01.04.2025 закрито підготовче провадження прав призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач представника в судове засіданні не направив, в поданій до суду заяві просив розгляді справи здійснювати за відсутності його представника та прийняти рішення відповідно до закону. Право на надання відзиву не скористався.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.09.2003.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на 61/100 частки у праві власності на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , які належали померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.1980, виданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 6-216.

Реєстрація права власності спадкодавця на 61/100 частки в домоволодінні здійснена КП «МБТІ» 19.04.1980 за реєстраційним номером 6325.

Родинні відносини позивача з померлим, як сином та батьком, підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 № 25.07.12 від 10.08.1994, згідно якого позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Мати позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 04.09.2003.

Таким чином, на дату смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивач був неповнолітнім.

24.12.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В. із заявою про оформлення спадщини.

Постановою від 24.12.2024 приватний нотаріус у вчиненні нотаріальної дії відмовила з підстав неможливості встановити коло спадкоємців та на підставі наданих документів встановити факт, що син спадкодавця ОСОБА_3 безпосередньо перед смертю спадкодавця не проживав разом з ним.

Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 80658267 від 31.03.2025 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 в реєстрі відсутня.

Із дослідженої судом спадкової справи № 42/2024, заведеної приватним нотаріусом Рибачук О.В. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса 18.12.2024.

Із спадкової справи вбачається, що при перевірці документів, зокрема будинкової книги нотаріусом встановила, що за адресою спадкового майна на момент смерті спадкодавця був зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інші спадкоємці відсутні.

Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва «про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні» від 10.02.2025, сформованого на запит суду встановлено, що за адресою спадкового майна позивач зареєстрований з 29.06.1995.

Відповідно до даних будинкової книги, копія якої наявна в матеріалах спадкової справи № 42/2024, постійним місцем проживання позивача вказана адреса спадкового майна та його реєстрація за вказаною адресою проведена по досягненню 16-річного віку. За цією адресою також був зареєстрований батько позивача та брат ОСОБА_3 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , чоловік якої є двоюрідним братом позивача, та ОСОБА_7 , знайома з дитинства та сусідка позивача, повідомили, що позивач ОСОБА_1 з дитинства постійно проживав зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті батьків продовжує мешкати за вказаною адресою. Про брата позивача ОСОБА_3 повідомили, що на момент смерті батька той в будинку не проживав та його вони не бачили.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Частинами першою, другою статті 524 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла станом на дату відкриття спадщини) встановлено, що спадкоємництво здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємництво за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Судом встановлено, що заповіт за життя спадкодавець не складав, а відтак спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до частини першої статі 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені),дружина і батьки померлого.

За статтею 535 ЦК УРСР 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (частина перша статті 548 ЦК УРСР 1963 року).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частина перша статті 548 ЦК УРСР 1963 року).

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми ЦК УРСР 1963 року, так як на момент відкриття спадщини позивач був неповнолітнім та проживав за адресою спадкового майна, за якою мешкає по теперішній час, відповідно він вважається таким, що окрім обов`язкової частки в спадковому майні є таким, що прийняв спадщину фактично.

Відносно брата позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був зареєстрований на момент відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

У ході розгляду справи з пояснень представника позивача та допитаних свідків встановлено, що ОСОБА_3 лише був зареєстрований за адресою спадкового майна, а але за адресою реєстрації на момент відкриття спадщини не проживав та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а після його смерті спадкова справа не заводилася.

Отже, позивач є єдиним спадкоємцем 61/100 частки домоволодіння, які належали на прав власності спадкодавцю.

Також суд звертає увагу, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не вступила в управління або володіння спадковим майном, що має бути підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити про своєчасне прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації.

У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Враховуючи, що позивач після смерті свого батька є спадкоємцем першої черги за законом, відсутність заповіту та інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також неможливість позивача в досудовому порядку оформити спадкові права, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволенню.

Так як вимогу про стягнення судових витрат позивач не заявляв, суд виходячи з меж судового розгляду, розподіл таких витрат не здійснює.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 61/100 частки у праві власності на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 05.06.2025.

Суддя І.В.Коваленко