Провадження №: 2/336/1683/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через представника адвоката Штенгелова Олександра Володимировича звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 23.02.2024 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю транспортного засобу «ЗАЗ-TF699», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» згідно полісу № 214394924) та транспортного засобу «VOLVO XC-60», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Обставини ДТП та порушення діями водія ОСОБА_2 вимог п.10.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) та розділу 34 ПДР України, а також факт того, що порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1, 12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП, встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2024 року (справа № 336/6102/24. Внаслідок даної ДТП автомобіль позивача VOLVO XC-60», реєстраційний номер НОМЕР_2 був механічно пошкоджений, власнику цього автомобіля ( ОСОБА_1 ) завдано матеріальної шкоди. Відповідно до звіту № 07-07-24 від 01.07.2024 року про оцінку розміру матеріального збитку,завданого власнику колісного транспортного засобу «VOLVO XC-60», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу та ВТВ складає 202726 грн. 92 коп. ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» (в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_2 ) здійснила ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в розмірі 156800 грн. (в межах лімітів полісу), також ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 3200 грн. таким чином розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, що завдана позивачеві винними діями водія ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 23.02.2024 року, складає 427 26 грн. 92 коп. (202 726,92 160 000,00 = 42 726,92 грн.). Посилаючись на приписи статей 22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 42 726 грн. 92 коп. та судові витрати: сплачений судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу у загальному орієнтовному розмірі 11 968 грн. 96 коп.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, передано на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Під час знаходження справи у Заводському районному суді м. Запоріжжя відповідач ОСОБА_2 направив до суду заяву від 03.03.2025 року щодо долучення до матеріалів справи довідки з ТЦК. В цій довідці Василівського районного ТЦК від 24.02.2025 року (№1167) зазначено, що рядовий ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2025 року вказану цивільну справу направлено за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

02.05.2025 року від представника позивача адвоката Штенгелова О.В. надійшла заява, в якій вказано, що ОСОБА_2 не надав суду належних доказів на підтвердження перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав суду наказ по особову складу. За таких умов відсутні підстави для зупинення розгляду справи.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень.

07.05.2025 відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з додатками особисто.

Правом надання відзиву не скористався.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Що стосується інформації про перебування відповідача на військовій службі за мобілізацією.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разіперебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

Як вбачається із довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2025 року №1167, рядовий ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_4 не є військовим формуванням, що випливає з Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що затверджено Постановою КМУ від 23 лютого 2022 р. № 154.

Тобто, встановлено, що відповідач не перебуває у складі Збройних сил України чи у складі військового формування, які безпосередньо переведені на воєнний стан та не здійснює заходи щодо відсічі збройної агресії російської федерації шляхом виконання бойових розпоряджень.

За наведеного відсутні підстави, передбачені ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження у справі.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами, дійшов таких висновків.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач в якості доказу того, що мала місце 23.02.2024 дорожньо-транспортна пригода, що сталася з вини ОСОБА_2 , надав суду копію ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2024 року (справа № 336/6102/24), постановлену за результатами розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження на підставі обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_2 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З цієї ухвали вбачається, що 23.02.2024 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-TF699», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Вороніна зі сторони вул. Спартака Маковського в напрямку вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менш ніж 90,6 км/год, що перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті м. Запоріжжя 50 км/год. В салоні вказаного транспортного засобу на передньому пасажирському сидінні в якості пасажира перебувала ОСОБА_3 .

В цей же час, попереду у попутному з водієм ОСОБА_2 напрямку здійснював рух технічно справний автомобіль «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час руху в районі буд. 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжі, , водій автомобіля «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , з метою виконати маневр лівого розвороту, знизив швидкість керованого ним транспортного засобу, після чого змінив напрямок свого руху вліво, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки - 1.3 ПДР України, та виїхавши на зустрічні смуги продовжив виконувати маневр розвороту. Водій ОСОБА_2 , рухаючись з перевищенням швидкості в населеному пункті м. Запоріжжя, маючи технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не застосовуючи екстрене гальмування керованого ним транспортного засобу, відповідних дій своєчасно не вжив, при цьому не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки - 1.3 ПДР та виїхавши в стані гальмування на зустрічну смугу, допустив передньою частиною кузову зіткнення з лівою бічною частиною кузову автомобіля «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 б) та розділу 34 ПДР (дорожня розмітка - 1.3) Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

Розділ 34 «Дорожня розмітка».

34.1 Горизонтальна розмітка.

1.3 - «поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири й більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами»;

- п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди;

- п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;

- п. 12.9.: Водієві забороняється: б) «перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.».

Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ-ТF699», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого кульшового суглобу: багатоуламкового перелому задньої стінки вертлюгової западини, вивиху голівки стегнової кістки, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_3 у підготовчому засіданні зазначила, що претензій морального характеру до водія ОСОБА_2 не має, із цивільним позовом звертатись не буде. Потерпіла просить на підставі статті 46 Кримінального кодексу України звільнити водія ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням, досягнутим між ними.

Також в зазначеній ухвалі Шевченківського районного суду м. Запоріжжі від 15.08.2024 року підкреслено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, що є нереабілітуючою підставою.

Із змісту ухвали також вбачається, що ОСОБА_2 розуміє, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України не є реабілітуючою обставиною, не свідчить про його невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, тобто розуміє наслідки закриття кримінального провадження.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Частиною 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань-деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

До такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові по справі №911/286/20 від 21.12.2020 року.

Вина відповідача у вчиненні ДТП та розмір завданий збитків є підтвердженими, предметом спору є відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, позивачем обрано спосіб захисту шляхом застосування деліктних правовідносин та відшкодування за рахунок винної особи. Позивачем надано в якості доказу вищевказаного копію ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2024 року (справа № 336/6102/24), з якої вбачається, що порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Як вбачається зі Звіту № 07-07-24 від 01.07.2024 року про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу та ВТВ складає 202726 грн. 92 коп.

На момент скоєння ДТП автомобіль марки «ЗАЗ-ТF699», реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ОСЦПВ) № 214394924 в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». Виходячи з того, що позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 156800 грн. (в межах ліміту полісу, але за вирахуванням франшизи), а також беручи до уваги, що ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 3200 грн., суд дійшов висновку, що розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 202 726,92 156 800 3200 = 42 726,92 грн. Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заявленої позивачем суми судових витрат (сплати судового збору та витрат на професійну правову допомогу) в загальному орієнтовному розмірі 11 968 грн. 96 коп., суд виходить з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 969 грн., що підтверджено платіжною інструкцією, а тому він підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано копію Угоди про надання правової допомоги від 05.11.2024 року. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правову допомогу у орієнтовному розмірі 11 000 грн., то суд бере до уваги, що згідно попереднього розрахунку суми цих судових витрат адвокат Штенгелов О.В. зазначив такий опис робіт та вартість наданих послуг:

-підготовка та подання позовної заяви 3 години 6000 грн.;

-підготовка та подача відповіді на відзив 1. 5 год. 3000 грн.;

-участь в одному судовому засіданні 2000 грн.

Крім того, адвокатом надано Акт приймання-передачі наданих послуг до Угоди про надання правової допомоги від 05.11.2024 року, з якого видно, що ним підготовлено та подано позовну заяву вартість послуги 6000 грн. та надано копію квитанції від 11.02.2025 року про отримання від ОСОБА_1 6000 грн. за цю послугу. Такі судові витрати є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають стягненню з відповідача.

Оскільки ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відсутні підстави для стягнення з відповідача орієнтовних судових витрат в розмірі 2000 грн., пов`язаних з участю адвоката в судовому засіданні. Також не підлягають стягненню з відповідача судові витрати, пов`язані з підготовкою та подачею відповіді на відзив (в розмірі 2000 грн.), оскільки від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 76-82, 141, 263-265, 279 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 42 726, 92 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 969 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

04.06.25