Справа № 502/353/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М. В.

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області,

про

визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності.

В обгрунтовання первісного позову та уточненого позову від 12.05.2025 року зазначено, що відповідно до виписки рішення Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області № 176-ІХ-ХХ від 15.09.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 надано згоду на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 20 га в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки за вих. № 647 від 01.12.2009 року Лісківською сільською радою Кілійського району Одеської області вбачається, що земельна ділянка площею 0, 20 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 використовується за цільовим призначенням.

Ще до виділу вказаної ділянки, позивачем у 1991 році був побудований будинок на території вказаної земельної ділянки, що підтверджується технічним паспортом, складеним 29.04.2025 року ФОП « ОСОБА_2 ».

Відповідно до довідки виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих. № 5292/12/24 від 11.10.2024 року вбачається, що будинок, збудований на земельній ділянці площею 0, 20 га зазначеної в рішенні Лісківської сільської ради від 20.12.2003 року № 71 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва індивідуальних дачних будинків», фактично знаходиться за наступною адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час, позивач звернувся до реєстратора з відповідними документами для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, однак йому було відмовлено в реєстрації у зв`язку з відсутністю документів на житловий будинок, оскільки технічний паспорт не є підставою для його реєстрації та рекомендовано звернутися до суду.

На підставі вищезазначеного, позивач просить суд:

- визнати за позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з: літ «А» - дачний будинок (загальною площею 23,7 кв. м., житловою площею 9,5 кв. м.), літ. «Б» -гараж, літ. «В» - альтанка, літ. «Г» - вбиральня, № 1-3, І надвірні споруди.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась.

Представник відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив в якому просив суд розглянути справу за його відсутності.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 29.04.2025 року ФОП « ОСОБА_2 », вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , складається з: літ «А» - дачний будинок (загальною площею 23,7 кв. м., житловою площею 9,5 кв. м.), літ. «Б» -гараж, літ. «В» - альтанка, літ. «Г» - вбиральня, № 1-3, І надвірні споруди, /а. с. 16-18/.

Згідно виписки з рішення Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області № 176-ІХ-ХХ від 15.09.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 надано згоду на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки, площею 0, 20 га в АДРЕСА_1 , /а. с. 4/.

Відповідно до довідки за вих. № 647 від 01.12.2009 року, наданої Лісківською сільською радою Кілійського (теперішній Ізмаїльський) району Одеської області вбачається, що земельна ділянка площею 0, 20 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 використовується за цільовим призначенням, /а. с. 5/.

Згідно довідки за вих. № 5292/12/24 від 11.10.2024 року, виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області вбачається, що на даний час будинок, збудований на земельній ділянці площею 10 га, зазначеної в рішенні Лісківської сільської ради від 30.12.2003 року № 71 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва індивідуальних дачних будинків», фактично знаходиться за наступною адресою: АДРЕСА_1 , /а. с. 6/.

Відповідно довідки за вих. № 50 від 23.01.2025 року, наданої Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» вбачається, що по даним реєстрації на паперових носіях КП КМР «БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на дачний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано, /а. с. 7/.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом, що передбачено частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В той же час, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на день побудови вищевказаного житлового будинку садибного типу регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

На підставі ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 року за №830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно абз. 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Як зазначено вище, даний житловий будинок добудований в 1962 році.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 31 Закону № 1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 331 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 259, 200, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з: літ «А» - дачний будинок (загальною площею 23,7 кв. м., житловою площею 9,5 кв. м.), літ. «Б» - гараж, літ. «В» - альтанка, літ. «Г» - вбиральня, № 1-3, І надвірні споруди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан