УХВАЛА

04 червня 2025 року

м. Київ

справа № 214/2455/24

провадження № 61-6597ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Толстих Анни Борисівни, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю матері,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради (далі - КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2») в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю матері ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 на виробництві, суму 852 000,00 грн без вирахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Позов обґрунтовано тим, що з його матір`ю, молодшою медичною сестрою операційною з надання екстреної допомоги операційного блоку, в т.ч. банку крові КП «Криворізька міська лікарня № 2», стався смертельний нещасний випадок, внаслідок якого настала її смерть. Комісією зі спеціального розслідування нещасного випадку визнано, що нещасний випадок з молодшою медичною сестрою ОСОБА_2 стався в результаті її падіння з пральної машини, оскільки під час виконання генерального прибирання кімнати брудної білизни вона не використала швабру з довгою ручкою, однак вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено акт форми Н-1/П.

Смертю матері позивачу завдано глибоких моральних страждань, він втратив рідну людину. Мати виховувала його з народження. Потрясіння через смерть матері призвели до того, що він перебуває в напруженому психічному стані, йому не вистачає підтримки матері та спілкування з нею. Смерть матері назавжди змінила звичний спосіб його життя та призвела до незворотних негативних змін в особистому житті і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Тому виходячи з розрахунку 120 мінімальних заробітних плат (7 100,00 грн), просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнено з КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди без відрахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що внаслідок нещасного випадку, який стався з його матір`ю на виробництві, яка перебувала в трудових відносинах з відповідачем, позивачу була завдана моральна шкода. Вказане спричинило і продовжує спричиняти йому моральну (немайнову) шкоду, тому наявні підстави для такого відшкодування.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що сума 200 000,00 грн відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах.

У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Толстих А. Б., на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків для підтвердження повноважень адвоката Толстих А. Б.

У червні 2025 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 травня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити оскаржувані судові рішення, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 852 000,00 грн.

Касаційна скарга, мотивовані тим, що оскаржені судові рішення суперечать висновкам, викладеним в у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 372/1652/18 та від 03 жовтня 2024 року в справі № 210/1197/23.

На переконання заявника, суди попередніх інстанцій не врахували характер обставин смерті його матері, пов`язані з цим його моральні страждання, інтенсивність та тривалість цих страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що настали для нього, тому сума в розмірі 852 000,00 грн відповідає критерія розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Суди встановили, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла.

За життя ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з КП «Криворізька міська лікарня № 2» та працювала на посаді молодшої медичної сестри операційної з надання екстреної допомоги операційного блоку в т.ч. банк крові.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09-00 годині ОСОБА_2 , перебуваючи на робочому місці в КП «Криворізька міська лікарня № 2», відповідно до генерального плану прибирань по 2 поверху операційного блоку та графіком проведення генеральних прибирань операційного блоку на січень 2023 року, приступила до генерального прибирання у кімнаті для брудної білизни другого поверху операційного блоку. О 09-30 годині ОСОБА_2 , зайшовши до кімнати відпочинку молодшого медичного персоналу повідомила, що під час виконання генерального прибирання в кімнаті брудної білизни вона впала з пральної машини і вдарилась правим плечем. О 10-45 годині було запрошено лікаря-ортопеда-травматолога та лікаря-анестезіолога оглянути ОСОБА_2 , після огляду якої лікар-ортопед-травматолог сказав, що скоріш за все там вивих та потрібно зробити рентген, лікар-анестезіолог провів опитування ОСОБА_2 на наявність у неї хронічних захворювань. Об 11-00 годині сестра медична операційна, зайшовши до кімнати відпочинку молодшого медичного персоналу, звернула увагу на блідість ОСОБА_2 та запросила лікаря-анестезіолога. При огляді та з`ясуванні анамнезу захворювання ОСОБА_2 почала втрачати свідомість, після чого її відвезли до операційної № 3 для проведення моніторингу артеріального тиску, пульсу, сатурації, тощо. Об 11-45 годині ОСОБА_2 було переведено до відділення інтенсивної терапії загального профілю під нагляд лікаря-анестезіолога, після огляду яким було визначено план обстеження та показано в ургентному порядку оперативне лікування. ОСОБА_2 доставлено в операційну для проведення операції. Відповідно до посмертного епікризу з медичної карти стан ОСОБА_2 залишався важким, а о 16-45 годині різко погіршився. Лікарями було проведено реанімаційні заходи, однак о 17-15 годині на ЕКГ моніторі - асистолія констатована біологічна смерть ОСОБА_2 .

Згідно відповіді завідувача Криворізького районного відділу комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» від 16 лютого 2023 року № 122 про надання витягу з висновку експерта судово-медичної експертизи від 04 січня 2023 року № 31 трупа ОСОБА_2 встановлено, що смерть її настала від закритої тупої травми живота, яка супроводжувалась ушкодженням селезінки та призвела до розвитку геморагічного шоку.

Актом спеціального розслідування нещасного випадку від 08 березня 2023 року, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09-30 годині в КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» визнано нещасний випадок зі смертельним наслідком з молодшою медичною сестрою операційною операційного блоку у т.ч. банк крові ОСОБА_2 таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складається акт за формою Н-1/П та береться на облік підприємством. Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування:

ОСОБА_2 яка порушила вимоги п. 1.6 Інструкції з охорони праці № 5-25-ОБ «Молодшої медичної сестри операційної з надання екстреної допомоги операційного блоку, у т.ч. банк крові», затвердженої наказом головного лікаря від 03 вересня 2019 року № 147, а саме при виконанні робіт не підніматися на висоту вище 1,3 м. (миття вікон, стін та інше), користуватися шваброю з довгою ручкою та тільки справними драбинами. Не користуватися замість драбини випадковими підставками (ящиками, бочками та інше);

ОСОБА_3 сестра господиня операційного блоку, у т.ч. банку крові, яка порушила вимоги п. 2.25 посадової інструкції № 42/22/28-5 сестри господині операційного блоку в т.ч. банку крові, затвердженої генеральним директором від 26 липня 2022 року, а саме обов`язок дбати про особисту безпеку та здоров`я оточуючих співробітників в процесі роботи;

ОСОБА_4 сестра медична операційна операційного блоку, у т.ч. банк крові, яка порушила вимоги п. п. 2.4, 2.20 посадової інструкції № 48/22/28-2 сестри медична операційна операційного блоку, у т.ч. банк крові, затвердженої генеральним директором від 26 липня 2022 року, а саме контроль роботи медичного персоналу та контроль дотримання підлеглими правил і норм з охорони праці і пожежної безпеки.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що, оскільки смерть матері позивача знаходиться у причинному зв`язку із нещасним випадком на виробництві, наявні підстави для стягнення на користь позивача 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що відповідає критеріям розумності та справедливості.

Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з пункт у частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу.Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці..

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та

статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно

зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.

Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.

Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 (провадження № 61-20140св21) вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження

№ 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував конкретні обставини, внаслідок яких настала смерть матері ОСОБА_1 , характер, глибину і тривалість моральних страждань позивача, та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Висновки, викладені в постановах Верховного Суду Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 372/1652/18 та від 03 жовтня 2024 року в справі № 210/1197/23, на які посилається заявник, не суперечать висновкам та мотивам, зокрема суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Толстих Анни Борисівни, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю матері.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян