КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/8924/23 Головуючий у 1 інстанції: Кордюкова Ж.І.
Провадження №22-ц/824/2089/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писана Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року адвокат Крюкова Марина Володимирівна в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з метою отримання кредиту відповідач звернувся до фінансової установи ТОВ «Авентус Україна» та між ними був укладений електронний договір №4511198 від 24.07.2021 на умовах фінансового кредиту.

Сума кредиту становила 20000 грн., строк повернення 23.08.2021 з можливістю його продовження в порядку та на умовах, визначених договором.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за укладеним договором виконало та надало відповідачу кошти шляхом зарахування на його кредитну карту № НОМЕР_1 .

16.08.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в сумі 4560 грн. у зв`язку з чим відповідно до п. 1.4 договору відбулось продовження кредиту ще на 30 днів зі стандартною ставкою 1,90% на день.

15.09.2021 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав, не уклав угоду про пролонгацію, а тому відповідно до п. 4.3. кредитного договору він був пролонгований автоматично на 90 календарних днів.

В подальшому відповідач оплату за кредитним договором не здійснював.

25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25-05/2022, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за договором №4511198 від 24.07.2021 року в розмірі 65500 грн.

Станом на 02.05.2023 року заборгованість відповідача становить 20000 грн. по тілу кредиту та 45600 грн. за нарахованими відсотками, що загалом становить 65500 грн.

Також відповідач повинен сплатити інфляційні втрати в розмірі 19417,60 грн. за період з 01.01.2022 року по 31.03.2023 року та 3% річних за період з 15.12.2021 року по 02.05.2023 року в сумі 2712,07 грн.

Позивач поніс судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2684 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 65600 грн, інфляційні втрати в розмірі 19417,60 грн, 3% річних 2712, 07 грн, судовий збір у розмірі 2684 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року позов ТОВ "ФК" Фінтраст Україна" залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не було доведено і розміру заборгованості ОСОБА_1 .

Позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором про надання споживчого кредиту, а відповідач ці кошти отримав. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредиту, до суду надано не було.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 05 серпня 2024 року представник ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" - адвокат Крюкова Марина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що на підтвердження укладення кредитного договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», позивачем було надано доказ - договір, який було підписано шляхом зазначенням одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч.ч. 6 та 8 ст.ст. 11 , 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, яким зокрема передбачено спосіб перерахування коштів - на банківську картку, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.

Тому представник апелянта наголошує на тому, що жодних сумніві в тому, що 24.07.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо усім суттєвих вимог та укладено електронний договір про надання споживчого кредиту не виникає.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо розрахунків та перерахування коштів, зазначала, що кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. Однак судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, а саме тим обставинам, що договором передбачено спосіб перерахування коштів на зазначену відповідачем картку (п. 2.1 договору), а належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів є довідка ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 20 000 грн.

Також вважає, що наданий позивачем поденний розрахунок заборгованості (картка обліку) є належним та допустимим доказом заборгованості.

З огляду на викладене, представник апелянта вважає, що судом першої інстанції порушено право позивача на захист, в рішенні суду першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 27.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4511198, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором (а.с. 8-10).

Відповідно до пп. 1.3.,1.4., 1.5.1. вищезазначеного кредиту сума кредиту складає 20000 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4.3.1 - 4.3.2. сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору.

Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.

Відповідно до п. 10.11. кредитного договору всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до паспорту кредиту споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна» надало кредит у сумі 20000 грн., перерахованих у безготівковій формі на картковий рахунок, без забезпечення у вигляді застави, з процентною ставкою 1,90% в день (693, 50 % річних) зі строком дії 30 днів відповідачу, який зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним (а.с. 11-12).

Згідно з листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 06.06.2022 №2023 ТОВ «Авентус Україна» 24.07.2021 перерахувало 20000 грн на картку № НОМЕР_1 (а.с. 13).

25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №25-05/2022, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 14-15).

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 1377, після чого з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 15).

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 року ТОВ «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4511198, заборгованість за основною сумою кредиту 20000 грн та заборгованість за відсотками 45600 грн (а.с. 15 зв.)

25.05.2022 року ТОВ «Фінтраст Україна» направило повідомлення про відступлення прав вимог на електрону адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Відповідно до розрахунку заборгованості (картки обліку) за кредитним договором від 24.07.2021 №4511198 заборгованість відповідача становить 65600 грн, з яких основний борг - 20000 грн та заборгованість за відсотками 45600 грн (а.с. 16-17).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки такі висновки відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 4511198 про надання споживчого кредиту від 24 липня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором А298203, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

Після підписання відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «А298203» договору № 4511198 про надання споживчого кредиту від 24 липня 2021 року, товариство мало на виконання вимог пунктів 2.1, 2.2 договору перерахувати позичальнику грошову суму коштів, вказану у пункті 1.3договору.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За змістом зазначеної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.

Разом з тим, матеріали справи не містять і доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним договором за зазначеними ним реквізитами.

На підтвердження факту перерахування кредитних коштів товариством «Авентус Україна» на рахунок позичальника позивачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як правонаступником кредитора (ТОВ «ФК «Авентус Україна»), було долучено до позову довідку ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» вих. № 2023 від 06.06.2022 року, адресовану ТОВ «Авентус Україна» про те, що ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08.07.2020 року, повідомляє про успішність наступної операції 24.07.2021 на суму 20 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції НОМЕР_2 (а.с. 13).

Колегія суддів вважає, що повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий Дім» від 06.06.2022 року, згідно якого була проведена успішна транзакція на суму 20 000 грн на картку НОМЕР_1 , не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу.

Також, позивачем не надано до суду першої інстанції банківської виписки з рахунку позичальника, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 грн за договором № 4511198 про надання споживчого кредиту від 24 липня 2021 року та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, вказаний позичальником.

Також, матеріали справи не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу, зокрема номер платіжної картки НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 .

Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у договорі № 4511198 про надання споживчого кредиту від 24 липня 2021 року відсутня. Інших належних та допустимих доказів щодо цього матеріали справи не містять та товариством їх не надано.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів про те, що позивачем надано кредит відповідачу у розмірі 20000,00 грн шляхом перераховування коштів на банківську картку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними вимогами від стягнення основної заборгованості за кредитним договором, тому такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана