Справа № 302/625/25
Провадження № 2-о/302/62/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., за участю секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Белла Володимир Михайлович, заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

у с т а н о в и в:

У травні 2025 року заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Белла В. М., заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_2 , 1918 року народження, який був постійним мешканцем АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 від 02.11.2007.

Зазначав, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки, які розташовані на території Н. Студенської сільської ради Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області, загальною площею 0,7112 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 024482.

Згідно з довідкою Пилипецької сільської ради за № 277 від 08.04.2025 на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , постійного мешканця АДРЕСА_1 , разом із ним постійно проживали та були зареєстровані його дружина ОСОБА_3 , а також проживали, але не були зареєстровані його син ОСОБА_1 та невістка ОСОБА_4 .

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки, які розташовані на території Н. Студенської сільської ради Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області, загальною площею 0,7112 га, згідно з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №024449.

Відповідно довідки Пилипецької сільської ради за № 278 від 08.04.2025 на день смерті спадкодавиці ОСОБА_3 разом із нею в будинку проживали, але не були зареєстровані її син ОСОБА_1 та невістка ОСОБА_4 .

Стверджував, що як до часу смерті спадкодавців, так і під час відкриття спадщини за померлими батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , він постійно проживав і проживає дотепер у будинку АДРЕСА_1 , хоча в 15.12.2006 був знятий з реєстрації за даною адресою і був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , де проживали його діти, з метою отримання пільг по оплаті комунальних послуг, на які він мав право відповідно до закону як працівник міліції.

Зауважував і те, що протягом 6-ти місяців із часу смерті спадкодавців він не заявляв про відмову від спадщини, а оскільки його батьки заповіту не залишали, тому він уважав, що прийняв спадщину за законом автоматично у зв`язку з постійним його проживанням із ними на час їх смерті.

07 травня 2025 року він звернувся до нотаріуса щодо прийняття спадщини, однак отримав відмову за №106/01-16 через те, що у паспорті громадянина України відмітка про місце реєстрації його проживання відмінне від місця реєстрації проживання спадкодавця, та ним в установлений законом строк не подано заяву про прийняття спадщини, а відтак нотаріусом було рекомендовано звернутись йому до суду для вирішення питання про встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного спільного проживання разом із померлою ОСОБА_3 .

Посилаючись на наведені вище обставини просив суд установити факт прийняття ним спадщини за померлими батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , 1918 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом постійного спільного проживання разом зі спадкодавцями.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2025 року відкрито провадження у даній справі у порядку окремого провадження та призначено судове засідання (а.с.31,32).

Своїм правом подати письмові пояснення на підтримку або заперечення проти заяви ОСОБА_1 заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області не скористалася.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Белла В. М. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Водночас представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Беллою В. М. подано до суду 05.06.2025 заяву, в якій він просив розглянути цю справу без його та заявника участі, заяву підтримав повністю та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області Бобонич І. у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, проте подав до суду 03.06.2025 заяву, в якій зазначив, що Пилипецька сільська рада визнає заявлені вимоги та просив розглянути дану справу за його відсутності.

З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, перелік яких наведено у частині першій цієї ж статті. При цьому за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян».

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.05.1960 батьками заявника ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.21).

Батько заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Н. Студенівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 02.11.2007, актовий запис про смерть № 16 (а.с.17).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 08.04.2025 за № 277, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був постійним мешканцем АДРЕСА_1 та разом із ним на день його смерті у зазначеному будинку були зареєстровані та проживали: його дружина ОСОБА_3 , 1928 р. н., та проживали, але не були зареєстровані його син ОСОБА_1 /заявник/ і невістка ОСОБА_4 (а.с.18).

Матір заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_4 , видане виконавчим комітетом Нежньостуденівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 28.11.2016 за актовим записом № 29 (а.с.19).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 08.04.2025 за № 278, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 була постійною мешканкою АДРЕСА_1 та разом із нею на день її смерті у зазначеному будинку проживали, але не були зареєстровані: її син ОСОБА_1 /заявник/ та невістка ОСОБА_4 (а.с.20).

Також як убачається з довідки, виданої виконкомом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 07.05.2025 за № 331, то ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстрований в АДРЕСА_3 (а.с.22).

Як слідує з Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-3К № 024482 від 30.07.2003 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 804 № 228, то на підставі рішення Н. Студенської сільської ради від 09.02.2001 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7112 га, що розташована на території Н. Студенської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.23, 24).

Як видно з Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-3К № 024449 від 30.07.2003 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 821 № 229 , на підставі рішення Н. Студенської сільської ради від 09.02.2001 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7112 га, що розташована на території Н. Студенської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.25, 26).

Як видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 81073217, виданої 07.05.2025 приватним нотаріусом Хустської районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є відсутня (а.с.16).

Листом приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу в Закарпатській області Дунаєва Ю. М. за вих. № 106/01-16 від 07.05.2025, ОСОБА_1 було роз`яснено, що згідно з відомостями зі Спадкового реєстру, спадкова справа за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , 1928 року народження, не заводилася, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру за № 81073217 від 07.05.2025. На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент її смерті разом із нею проживали, але не були зареєстровані син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . У зв`язку з тим, що в установлений законом строк, заяву про прийняття спадщини не подано та у паспорті наявна відмітка про місце реєстрації проживання на момент смерті ОСОБА_3 , яке відмінне від місця реєстрації проживання померлої, відкрити спадкову справу за майном померлої ОСОБА_3 неможливо (а.с.12).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

За змістом пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно зі ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Відсутність місця реєстрації спадкоємця за місцем реєстрації, проживання спадкодавця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а відтак його заява підлягає до задоволення.

За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 76-81, 89, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Белла Володимир Михайлович, заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Установити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадщини за померлими батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , 1918 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом постійного спільного проживання разом зі спадкодавцями.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 05 червня 2025 року.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, місце знаходження: с. Пилипець, буд.75 Хустського району Закарпатської області, ідентифікаційний код в ЄРДПОУ 04350843.

Суддя В. Ю. Готра