Провадження № 2/641/372/2025 Справа № 641/9219/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі судді Кожихової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування. Виклад позиції відповідача.

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що згідно з приписами ч. 1 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Оскільки позивачці встановлено інвалідність ІІІ групи з 20 листопада 2013 року довічно, право на утримання виникло у неї з дня укладення шлюбу 08 липня 2017 року. Зазначає, що стала непрацездатною 20 листопада 2013 року, тобто до розірвання шлюбу, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02 квітня 2024 року у справі № 645/4691/23. Вказує, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі. Так, загальний дохід позивача за січень вересень 2024 року складає 21249 гривень, тобто у середньому 2361 гривня на місяць, що не є достатнім для задоволення нагальних потреб позивача. При цьому, у відповідача наявна можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, на підтвердження чого суду надано відповідні докази. Таким чином, наявні усі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, як непрацездатної дружини, а саме: непрацездатність позивача виникла до розірвання шлюбу; позивач потребує матеріальної допомоги; відповідач має змогу надавати позивачу матеріальну допомогу. Оскільки позивачці встановлено інвалідність довічно, а майновий стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у відповідному розмірі, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу).

Представником відповідача до суду надано до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що наявність у особи групи інвалідності не передбачає обов`язкової втрати здатності до трудової діяльності, як це має місце й у випадку позивача по справі, яка працювала на загальних умовах у закладах освіти. Протягом всього життя з відповідачем однією сім`єю, позивач жодного разу не зверталася до лікаря з підстав наявної у неї хвороби, що викликала інвалідність, будь-яких доказів тієї обставини, що позивач потребує лікування, консультацій лікарів, санаторно-курортного лікування, прийому медичних препаратів тощо, до позовної заяви не додано. Зазначає, що станом на подання позовної заяви, позивач два роки перебуває закордоном у Нідерландах, при цьому посилається на Довідку про доходи у вигляді пенсійного забезпечення в Україні та повідомила суду, що перебуваючи в Нідерландах, отримувала соціальні виплати, як біженка та наразі працює. Стверджує, що позивачем не надано фактичних доказів на обґрунтування того, що вона позбавлена можливості працювати з огляду на встановлений діагноз станом на подання позовної заяви, тому заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та спростовуються наданими відповідачем відомостями.

Також представником позивача надано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності свідчить про визнання у неї обмежень категорій життєдіяльності. Отже, у зв`язку зі встановленням позивачці III групи інвалідності останню визнано непрацездатною особою автоматично згідно з Законом. Таким чином, доводи відповідача про те, що позивачкою не доведено факту її непрацездатності є необґрунтованими, оскільки цей факт вже встановлений нею компетентним органом у передбачений законом спосіб. Також зазначив, що станом на день подачі позову ОСОБА_1 проживає в Королівстві Нідерланди та не отримує фінансову допомогу чи інші соціальні виплати, оскільки їхній розмір суттєво нижчий за витрати, які остання має нести, проживаючи в цій країні разом з дитиною. У той же час, щоб забезпечити свої потреби та потреби дитини в проживанні, харчуванні, лікуванні позивачка офіційно працевлаштована на неповний робочий день (за викликом роботодавця), що в середньому становить близько 20 годин на тиждень, чого також недостатньо для покриття витрат позивачки, однак, отримувана заробітна плата більша ніж фінансова допомога від уряду Королівства Нідерландів. Одночасно працювати та отримувати фінансову допомогу за законодавством ЄС та Королівства Нідерландів заборонено. В Україні інших грошових надходжень, окрім соціальні виплати для осіб з інвалідністю, що не мають права на пенсію, позивачка не має. Таким чином, наявні витрати на проживання, харчування, лікування, позивачки перевищують отримувану заробітну плату в Королівстві Нідерландів та соціальні виплати для осіб з інвалідністю, що не мають права на пенсію, що здійснюються Україною, у зв`язку з чим ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги.

Крім того, представником відповідача були надані заперечення у відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що з загальної позиції позивача по справі та наданих нею відомостей неможливо встановити достовірну інформацію з приводу її реальних доходів, які, в свою чергу, охоплювали б не лише відомості про соціальні виплати по інвалідності, а й заробітну плату за актуальним місцем роботи в Королівстві Нідерландів про що вона зазначила у відповіді на відзив. Також, з наданих позивачем відомостей неможливо зробити висновок, що витрати, які позивачка мусить нести на лікування та обстеження стану свого здоров`я, призводять до погіршення її права на достатній життєвий рівень для себе, гарантований ст. 48 Конституції України, що позивачка вимушена робити вибір між можливими наслідками через відсутність своєчасного лікування та достатнім харчуванням, достойним існуванням. Відтак, з урахуванням викладеного, можна дійти висновку, що інвалідність у одного з подружжя не породжує беззаперечного обов`язку іншого з подружжя до виплати аліментів, для цього доказування підлягає ряд обставин, в тому числі, наявність нагальної потреби особи з інвалідністю у матеріальній допомозі, наявність додаткових витрат на лікування, об`єктивна неспроможність або обмеження до праці, що пов`язані з хворобою, яка викликала присвоєння групи інвалідності.

3. Клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 25.12.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивачка, особисту явку якої було визнано судом обов`язковою, та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, наголошували на тому, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, наразі перебуває в Королівстві Нідерландів, де користується тимчасовим захистом за «Параграфом 24», як особа, що перемістилася до країн ЄС після повномасштабного вторгнення. Зазначила, що на момент подання позову вона працювала, але її доходів, які є мінливими та мінімальними, не вистачає для повноцінного забезпечення всім необхідним її та її дитину, у зв`язку з чим вважає, що її колишній чоловік таку допомогу має можливість надавати з огляду на його статки.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, наголошувала на тому, що позивачем та її представником до суду не надано жодних належних та достовірних доказів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що відповідач щомісяця сумлінно сплачує аліменти на утримання сина, при цьому озвучений позивачкою дохід, який вона отримує, дорівнює доходам відповідача.

Під час подання заяв по суті справи представником відповідача було заявлено клопотання про витребування доказів, які в подальшому в ході судового розгляду справи просила не розглядати.

4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

11 грудня 2013 року ОСОБА_5 встановлено інвалідність третьої групи з 20.11.2013 довічно (а.с. 8-9).

08 липня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області укладено шлюб між позивачем та ОСОБА_4 , про що складено актовий запис № 2024. Прізвище позивачки після укладення шлюбу ОСОБА_6 (а.с. 10).

Під час перебування у шлюбі народилася дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 28.11.2017.

Рішенням Комінтернівського районного суд міста Харкова від 02 квітня 2024 року у справі № 645/4691/23 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , розірвано шлюб між сторони.

Судовим наказом Комінтернівського районного суд міста Харкова від 17 жовтня 2024 року у справі № 641/7224/24 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14 жовтня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття (а. 16).

З даних відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору дохід ОСОБА_1 за 1-3 квартал 2024 року у виді соцільних виплат з бюджету становив 21249 грн (19-20).

Відповідно до даних Декларації про доходи та майно особи, що займає посаду державного службовця, дохід ОСОБА_4 у виді заробітної плати за 2023 рік становив 462783 грн (а.с. 22-36).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_4 , виданою за місцем роботи, за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 заробітна плата ОСОБА_4 становить 535779,12 грн (а.с. 39-40).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_4 перебувають квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення нежитлове приміщення 4 поверху № IV в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 (.с. 37-38).

Згідно довідки по проведення базової реєстрації (нотаріально посвідченим перекладом з нідерландської на українську), дата видачі 13.01.2023, ОСОБА_1 має реєстрацію в м. Дордрехт, Королівство Нідерландів (а.с. 75-77).

З платіжних інструкції та виписок (а.с. 78-87) вбачається, що ОСОБА_4 здійснювалися виплати на утримання дитини, ОСОБА_7 .

5. Застосування норм права, оцінка доказів та мотиви ухваленого рішення

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ст. 75 СК України).

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1)його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Частинами 1 і 3 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі.

Крім того, умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя також є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Звернувшись з відповідним позовом, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Щодо перебування у зареєстрованому шлюбі

З огляду на матеріали справи, 11 грудня 2013 року ОСОБА_8 встановлено інвалідність третьої групи з 20.11.2013 довічно (а.с. 8-9). 08 липня 2017 року укладено шлюб між позивачкою та відповідачем, про що складено актовий запис № 2024. Рішенням Комінтернівського районного суд міста Харкова від 02 квітня 2024 року у справі № 645/4691/23 розірвано шлюб між сторони.

Враховуючи викладене, обставина того, що ОСОБА_1 стала непрацездатною (отримала інвалідність) до розірвання шлюбу вважається судом доведеною.

Щодо непрацездатності одного з подружжя

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ч. 3 ст. 75 СК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Отже, у зв`язку зі встановленням позивачці III групи інвалідності остання вважається непрацездатною особою згідно з вказаним вище вимогами Законів, наведене підтверджується довідкою МСЕК від 11 грудня 2013 року, яка видана безстроково та додаткового підтвердження іншими доказами не потребує.

В даному випадку доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано фактичних доказів на обґрунтування того, що вона позбавлена можливості працювати з огляду на встановлений діагноз станом на подання позовної заяви є неспроможними, оскільки сам факт встановлення позивачці інвалідності свідчить про те, що вона вважається непрацездатною в силу приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Слід виснувати, що наявність у позивачки групи інвалідності в даному випадку не є перешкодою для реалізації останньою права на працю.

Щодо можливість відповідача надавати таку матеріальну допомогу

Так, відповідно до даних Декларації про доходи та майно особи, що займає посаду державного службовця, дохід ОСОБА_4 у виді заробітної плати за 2023 рік становив 462783 грн (а.с. 22-36). Згідно довідки про доходи ОСОБА_4 , виданою за місцем роботи, за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 заробітна плата ОСОБА_4 становить 535779,12 грн (а.с. 39-40).

Згідно із Законом про Державний бюджет України на 2025 рік, мінімальна заробітна плата становить 8000 гривень на місяць та 48 гривень за годину

Отже, дохід відповідача в середньому в п`ять разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати в України, при цьому не має на утриманні інших дітей, окрім ОСОБА_7 , чи повнолітніх непрацездатних осіб, що свідчить про можливість ОСОБА_4 за наявності такої потреби надавати матеріальну допомогу.

Водночас, суд не погоджується із доводами позивачки та її представника, про те, що остання потребує матеріальної допомоги.

Слід зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду про відповідність Конституції України (конституційність) ч. 4 ст. 75 СК України(справа №1-1/2023(72/23)) від 29.10.2024, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 4 ст. 75 СК України, яка утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому Конституційний Суд України зазначив, що потребу в матеріальній допомозі, за наявності спору, слід визначати в судовому порядку, у кожному конкретному випадку, у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя.

Згідно довідки по проведення базової реєстрації (нотаріально посвідченим перекладом з нідерландської на українську), дата видачі 13.01.2023, ОСОБА_1 має реєстрацію в м. Дордрехт, Королівство Нідерландів. (а.с. 75-77).

Так, ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи повідомила, що наприкінці 2022 року разом із сином виїхала до Королівства Нідерландів, де отримала тимчасовий захист як особа, що перемістилася до країн ЕС внаслідок повномасштабного вторгнення, спочатку отримувала соціальні виплати. Починаючи з липня 2024 року працює, щоб забезпечити свої потреби та потреби дитини в проживанні, харчуванні, лікуванні. Позивачка офіційно працевлаштована на неповний робочий день (за викликом роботодавця), що в середньому становить близько 20 годин на тиждень, та отримує заробітну плату в місяць від 700-1000 євро.

Зі встановлених судом обставин суд не вбачає нагальних та необхідних підстав вважати ОСОБА_1 такою, що потребує матеріальної допомоги.

Так, остання отримує заробітну плату, яка за розміром в еквіваленті до гривні дорівнює доходу відповідача, при цьому відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі від свого доходу.

Посилання позивачки на те, що рівень життя в Королівстві Нідерландів є високим та з урахуванням рівня інфляції вона не має можливості забезпечити достатній рівень життя для себе та свого сина, суд також відхиляє, позаяк вибір щодо місця країни проживання свідомо належав саме позивачці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести і обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід зазначити, що на підтвердження своїх доводів про потребу у коштах через лікування хвороби, у зв`язку з якою ОСОБА_1 біло встановлено інвалідність, до суду не надано, як і не надано доказів того, що потреба у матеріальній допомозі потрібна саме через незадовільний стан її здоров`я.

З врахуванням вищенаведених мотивів, суд доходить висновку, що в даному випадку, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачкою не доведено наявності обставин, які зумовлюють виникнення в неї права на отримання утримання від відповідача, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт потреби у матеріальній допомозі, обумовленої непрацездатністю позивачки, що виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладання на відповідача обов`язку утримувати свою колишню дружину, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

6. Розподіл судових витрат

Оскільки позов не підлягає до задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 - 265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Відповідач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4

Повний текст рішення складено та проголошено 30.05.2025.

Суддя Г.В.Кожихова