Справа № 128/589/24

РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі Нагірняк Т.А.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Семенюка В. в інтересах держави в особі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію майнових прав, державної реєстрації права власності та визнання договору купівлі продажу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Семенюк В. звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області в інтересах держави в особі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію майнових прав, державної реєстрації права власності та визнання договору купівлі продажу недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.02.2005 між Вінницькою районною державною адміністрацією та ПП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 12,0584 га, розташованої на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради, з них: під водою 9,4240 га, під болотами 0,9109 га, під гідротехнічними спорудами 0,2410 га, під пасовищами 1,4825 га, для рибогосподарських потреб. Відповідно до розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 1570 від 20.12.2010 «Про поновлення договору оренди на земельні ділянки з ФОП ОСОБА_2 для рибогосподарських потреб на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради, за межами населеного пункту», оренду зазначеної земельної ділянки водного фонду поновлено та 31.05.2011 укладено відповідний договір оренди. В зв`язку з переходом згідно закону права власності на земельні ділянки водного фонду до Вінницької обласної державної адміністрації, 29.07.2014 між Вінницькою обласною державною адміністрацією та ОСОБА_2 , укладено договір оренди водного об`єкта за № 520684000-5, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб - ставок площею 9,4240 га, розташований за межами с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, річка Периорка права притока р. Південний Буг (басейн р. Південний Буг). Право оренди вищевказаного водного об`єкта 22.02.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 2 Договору об`єктом оренди за вищевказаним Договором є: - вода (водний простір) водного об`єкта 152,0 тис.м3, 9,4240 га; - земельна ділянка під водним об`єктом 9,4240 га; - земельна ділянка під гідротехнічною спорудою 0,2410 га; - земельна ділянка під прибережною захисною смугою 1, 4825 га; - кадастровий номер земельної ділянки - :09:006:0002. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 за період використання зазначеного водного об`єкта набуто у приватну власність нерухоме майно гідротехнічну споруду, що розташована на вищевказаній земельній ділянці водного фонду. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на гідротехнічну споруду, що складається з греблі та водовипуску, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0002 загальною площею 12,0584 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та матеріалів реєстраційної справи № 206 рішення державного реєстратора з відкриттям розділу (індексний номер 32550976) від 25.11.2016 про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 прийнято на підставі довідки Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 2938 від 08.11.2016, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23.11.2016, технічного паспорту, виданого 14.11.2013 ФОП ОСОБА_3 , рішення органу місцевого самоврядування Мізяківсько-Хутірської сільської ради, № б/н від 14.11.2016 (рішення про присвоєння адреси). В подальшому, ОСОБА_2 відчужив зазначену гідротехнічну споруду згідно договору купівлі-продажу № 1137 від 07.12.2016, ОСОБА_1 . Відповідно до технічної документації площа земельної ділянки під ГТС становить 0,2410 га, тобто - 2410 кв.м.

Прокурор вказує, що проведена за ОСОБА_2 вперше державна реєстрація прав на вказану гідроспоруду є незаконною, здійсненою з метою, що суперечить інтересам територіальної громади смт. Стрижавка. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Однак, вказана гідротехнічна споруда перейшла у приватну власність всупереч вимогам чинного законодавства, чим порушено інтереси держави. Спірна гідротехнічна споруда є складовою частиною штучного поверхневого водного об`єкта (ставка). Відповідно до пункту 1.9.18 Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів, затвердженої наказом Держкоммістобудування № 252 від 19.12.1995, гідротехнічні споруди це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Згідно із ДСТУ 3517-97 «Гідрологія суші. Терміни та визначення основних понять» гідротехнічна споруда це інженерна споруда, що допомагає здійснювати певні водогосподарські заходи як щодо використання водних ресурсів, так і для захисту від шкідливої дії вод. ДБН В.2.4-3:2010 «Гідротехнічні споруди. Основні положення» визначає, що гідротехнічні споруди це споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також захисту від шкідливого впливу вод. Надалі, визначення гідротехнічних споруд закріплено в Законі України «Про аквакультуру» (набрав чинності 01.07.2013), який визначає принципи державної політики, основні засади розвитку і функціонування аквакультури, правові основи діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у сфері аквакультури. Цим Законом уведено поняття гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди), яким в абзаці 7 ст. 1 Закону дано визначення як об`єктів нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, поверхневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод. Крім того, згідно з ДБН В.2.4-3: 2010, п. 1.3 Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 № 21, (далі Положення) гідротехнічна споруда споруда, що підпадає під вплив водного середовища, призначена для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, визначено, що споруди це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. З викладеного слідує, що гідротехнічна споруда не може бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною водойми) та слідує за головною річчю. Щодо спірної гідроспоруди, вищезазначене підтверджується також інформацією Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 23.11.2023 та 26.01.2024, відповідно до якої ставок являє собою три складові частини земельні ділянку під водним плесом, саму воду і гідротехнічні споруди. Крім того, в даному листі надано роз`яснення щодо функцій гідротехнічної споруди, а також зазначено, що існування ставків на земельній ділянці водного фонду забезпечується гідротехнічними спорудами. Так, зазначена гідротехнічна споруда розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0002 загальною площею 12,0584 га, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Стрижавської ОТГ, с. Мізяківські Хутори, вул. Космонавтів, 16, складається з греблі та водовипуску. Крім того, відповідно до положень ст. 107 Водного кодексу України, шкідливою дією вод є, зокрема: 1) наслідки повені, що призвели до затоплення і підтоплення земель та населених пунктів; 2) руйнування берегів, захисних дамб та інших споруд. Згідно позову, саме спірна земляна гребля формує рельєф таким чином, щоб вмістити у верхньому б`єфі поверхневі води на річці Периорка, яка є правою притокою р. Південний Буг (басейну Південний Буг), а затвори щитові (шлюзи-регулятори, водовипускачі) забезпечують регулювання рівня води як у ставку, так і забезпечують підтримання нормального підпірного рівня води у нижньому б`єфі, тобто безпосередньо у річці. Зважаючи на те, що утворений спірною гідротехнічною спорудою штучна водойма (Ставок), розташований на природньому водному об`єкті (р. Периорка, притоці р. Південний Буг, басейну р. Південний Буг) річці (струмку) і включають греблі та водоскидні споруди, вони забезпечують як використання водного об`єкта шляхом формування та наповнення ставків, так і захист від шкідливої дії води, а саме забезпечення шляхом тримання нормального підпірного рівня води у струмку завдяки можливості водоскиду та водонапуску, попередження можливості переповнення водойми, здійснення пропусків води та спорожнення водойми. Водоскидні споруди є невід`ємною частиною водойми і греблі. За таких обставин, спірна гідроспоруда в силу ст.ст. 181-187 ЦК України нерозривно пов`язані з описаними вище водними об`єктами, є приналежною річчю вищевказаних водойм, тобто головної речі та, з огляду на специфіку водних ресурсів, у даному випадку виконують, у тому числі, функції запобігання шкідливій дії вод (тобто захисні функції), не можуть бути відокремлені від останнього та не можуть бути окремим об`єктом права власності. Перебування гідротехнічних споруд у приватній власності суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та матеріалів реєстраційної справи № 206 право приватної власності за ОСОБА_2 зареєстровано державним реєстратором з відкриттям розділу, що свідчить про реєстрацію права власності на спірні гідротехнічні споруди вперше. З огляду на викладене, спірна гідротехнічна споруда, до протиправної реєстрації права власності на них, в розумінні ч. 1 ст. 335 ЦК України, являлася безхазяйним нерухомим майном Стрижавської територіальної громади. Положеннями ст. 335 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 визначено монопольне право органу місцевого самоврядування (в даному випадку Стрижавської селищної ради), як єдиного суб`єкта, який уповноважений на вчинення дій щодо звернення із заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також єдиного суб`єкта, який має право в порядку передбаченому процесуальним законодавством набути у власність таке майно. Будь-які інші суб`єкти цивільних правовідносин не наділені такими правами. Однак, державна реєстрація прав за ОСОБА_2 , здійснено всупереч вимогам ст. 335 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 18, 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. Відтак, щодо вказаної дамби між відповідачами, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 07.12.2016 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. Зокрема, ОСОБА_2 , достеменно знаючи про правовий статус нерухомого майна дамби, яка в дійсності йому не належала, здійснив щодо неї незаконну державну реєстрацію, а в подальшому і відчуження шляхом продажу на користь ОСОБА_1 . Таким чином, предметом договору купівлі-продажу може бути лише майно, право власності на яке набуте в установленому законом порядку, а відчуження протиправно набутого у власність об`єкта нерухомого майна не дає підстав вважати, що покупець є законним власником цього майна. Набуття відповідачем права власності на гідротехнічну споруду, реєстрація за ним відповідних прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушує інтереси держави в особі Стрижавської селищної ради щодо належного користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, а також штучними водоймами - ставками, що розташовані на цих земельних ділянках. Таким чином, рішення державного реєстратора та державна реєстрація з індексним номером 32550976 від 25.11.2016 права власності за ОСОБА_2 на спірну гідротехнічну споруду підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку. Відповідно до інформації Стрижавської селищної ради спірна гідротехнічна споруда на балансі останньої не перебувала. З матеріалів позовної заяви вбачається, що в період з 2014 року по 2021 рік вищеописаними земельними ділянками водного фонду розпоряджалася Вінницька обласна державна адміністрація, однак відповідно до договорів оренди зазначеного у позовній заяві ставка, на дату їх укладення гідротехнічна споруди у приватній власності відповідачів не перебувала. Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом (тобто з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, визначених Законом. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за обов`язкової наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення цього права. Отже, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю, у даному випадку на гідротехнічну споруду, що розташована на земельній ділянці водного фонду, за фізичною особою, є перешкодою у реалізації державою в особі територіальної громади Стрижавської селищної ради речових прав на зазначений водний об`єкт. Враховуючи те, що відповідно до перехідних положень Земельного кодексу України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена земельна ділянка водного фонду на даний час перебуває у розпорядженні Стрижавської ОТГ, а право власності на спірну гідротехнічну споруду, до незаконного набуття її у приватну власність ОСОБА_4 , належним чином оформлено не було, а тому являлися безхазяйним майном, яке у встановленому законом порядку, визначеному ст. 335 ЦК України, в подальшому підлягає передачі до комунальної власності даної ОТГ, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Стрижавської селищної ради.

06.03.2024 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Саюк Б.О. надав суду відзив, згідно якого заявлені позовні вимоги не визнаються, у задоволені позову просить відмовити та просить застосувати позовну давність. Викладене мотивується наступним, а саме: зазначені твердження прокурора не відповідають дійсності виходячи із наступних обставин справи, а також наданим прокурором доказами, які містяться в матеріалах справи. Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації №166 від 14.02.2005 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду для передачі в оренду приватному підприємцю ОСОБА_2 для рибогосподарських потреб на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради та укладення договору оренди» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду площею 12,0584 га. 14 лютого 2005 року між Вінницькою районною державною адміністрацією та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до якого п.1 визначено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду для рибогосподарських потреб, яка знаходиться на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району за межами населеного пункту. Строк договору визначено у 4 (чотири) роки 11 місяців. Договір оренди зареєстровано у Вінницькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що в у Державному реєстрі земель, зроблено запис від 04 жовтня 2005 року за №03 по Мізяківсько-Хутірській сільській раді Вінницького району Вінницької області. На підставі Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації №1570 від 30.12.2010 року «Про поновлення договору оренди на земельну ділянку з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 для рибогосподарських потреб на території Мізяківсько-Хутріської сільської ради, за межами населеного пункту» поновлено договір оренди земельної ділянки загальною площею 12,0584 га, для рибогосподарських потреб, терміном на 10 років. 31 травня 2011 року між Вінницькою районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до якого п.1 визначено, що орендодавець надає а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду для рибогосподарських потреб, яка розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району за межами населеного пункту. В оренду передано земельну ділянку площею 12,0584 га. Строк договору визначено у 10 (десять) років. Договір оренди зареєстровано в управлінні Держкомзему у Вінницькому районі , про що в у Державному реєстрі земель, зроблено запис від 22 липня 2011 року за №01811 по Мізяківсько-Хутірській сільській раді Вінницького району Вінницької області. У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.59 Земельного кодексу України, - Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Таким чином, чинним законодавством передбачено право користуватись на умовах оренди земельними ділянками водного фонду для розміщення та обслуговування гідротехнічних споруд. Пунктом 29 Договору оренди землі від 31 травня 2011 року встановлено, що орендар має право зводити будівлі та споруди. Відповідно до профільного ДБН В.2.4-3-2010 «Гідротехнічні споруди. Основні положення», гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод. Зазначений документ визначає, що греблі та дамби відносяться до категорії основних гідротехнічних споруд. Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, дамби, зокрема, дамби гідроенергетичні, є інженерними водними спорудами, які відносяться до групи порти, канали, греблі та інші водні споруди. Визначення термінів «гребля» та «дамба» із чітким розмежуванням їх цільового призначення та інженерного задуму наведено: 1. у ДСТУ 7501:2014 «Гідроелектростанції малі. Терміни та визначення понять», зокрема: - 4.3.20 гідротехнічні споруди інженерні споруди, призначені для використання природних водних ресурсів (ґрунтових вод, річок, озер, морів) або для запобігання шкідливій дії води на навколишнє середовище (розлив берегів, повені, селі); - 4.3.25 гребля гідротехнічна споруда, яка перегороджує русло річки для підняття рівня води; - 4.3.29 дамба гідротехнічна споруда для захисту території від паводків, спрямованого відхилу потоку води, відгородження штучних водойм і водотоків; 2. у Наказі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.03.2010 р. № 76 «Про затвердження форми звітності № 1-ізт (річна) «Звіт про інженерний захист територій населених пунктів» та Інструкції щодо її заповнення», зокрема: - гребля гідротехнічна споруда, що перегороджує русло річки, водотоку, болота з метою створення водосховища, регулювання рівня води водних об`єктів тощо; - дамба інженерна гідротехнічна споруда, призначена для: захисту від затоплення територій населених пунктів, прилеглих до водосховищ, річок, інших водних об`єктів; використання водних ресурсів; боротьби із шкідливою дією вод; захисту земель від водної та вітрової ерозії, інших негативних процесів, шляхом обвалування берегів водосховищ, річок, інших водних об`єктів.

Також адвокат Саюк Б.О. в інтересах відповідача ОСОБА_1 , вказує, що як вбачається із Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованого в Департаменті архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 23.11.2016 року №ВН49 рибогосподарська технологічна водойма, 2152.І. ІІ-категорії складності, будівництво вказаної гідротехнічної споруди рибогосподарської технологічної водойми розпочато на підставі Дозволу на проведення будівельних робіт №304, який видано ІДАБК у Вінницькому районі 28.11.2005 року. Дата закінчення будівництва 06.05.2007 року. Строк введення об`єкта в експлуатацію 4 квартал 2016 року. В розумінні чинного законодавства України, греблі та дамби відносяться до нерухомого майна. Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України, - Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином, існує законодавча презумпція правомірності набуття власності. Стверджувати про неправомірність набуття власності можливо лише за умови, якщо це прямо вказано в законі, або якщо дана обставина встановлена відповідним рішенням суду. Згідно зі ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. В статті 5 Закону №1952-IV встановлено, зокрема, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Також, відповідно до Методичних рекомендацій стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, схвалені рішенням колегії Державної реєстраційної служби України від 11.12.2012 р., протокол № 3, до об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, належать споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій. З вищенаведеного вбачається, що гідротехнічні споруди, зокрема греблі та дамби, є нерухомим майном, права на яке підлягають державній реєстрації. З наведених положень вбачається, що здійснення технічної інвентаризації та, як наслідок, складення технічного паспорта щодо гідротехнічної споруди - дамби, як обов`язкових елементів процедури державної реєстрації права власності, Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна не передбачено. Підтвердженням цього є також факт затвердження Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованого в Департаменті архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області від 23.11.2016 року №ВН49, без проведеної технічної інвентаризації та видачі технічного паспорта. Об`єкт нерухомого майна, Гідротехнічна споруда рибогосподарської технологічної водойми, відповідно до наявних доказів побудований ОСОБА_2 на земельній ділянці водного фонду, площею 12,0584 га, кадастровий номер :09:006:0002, яка на законних підставах передана йому в оренду, будівництво вказаного об`єкту нерухомого майна передбачено Земельним та Водним кодексами України, а також закінчене будівництво прийнято до експлуатації уповноваженим компетентним органом держаної влади - Департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, що повністю спростовує доводи прокурора відносно того, що гідротехнічна споруда, до протиправної реєстрації права власності, являлась безхазяйним нерухомим майном Стрижавської територіальної громади. За таких обставин, вважаю, що під час здійснення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:206) від 24.11.2016 року, а саме Гідротехнічна споруда рибогосподарської технологічної водойми, за ОСОБА_2 , державним реєстратором речових прав прийнято правомірне рішення, адже були наявні усі необхідні документи для вчинення реєстраційної дії, як то передбачено пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Наголошую на тому, що існує законодавча презумпція правомірності набуття власності. Стверджувати про неправомірність набуття власності можливо лише за умови, якщо це прямо вказано в законі, або якщо дана обставина встановлена відповідним рішенням суду. Чинні законодавчі акти не містять вказівок про обмеження щодо перебування у приватній власності гідротехнічних споруд чи про незаконність набуття у приватну власність гідротехнічних споруд. Таким чином, обмеження щодо можливості набуття у приватну власність майна можуть встановлюватись виключно законом. Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо перебування гідротехнічних споруд у приватній власності громадян. Окрім того, для здійснення реєстрації права власності на гідротехнічну споруду рибогосподарської технологічної водойми державному реєстратору було надані всі документи, що підтверджували право власності відповідача ОСОБА_2 на неї. У зв`язку з цим, державний реєстратор не порушував вимог закону під час здійснення реєстрації права власності на гідротехнічну споруду за відповідачем, оскільки подані для реєстрації документи відповідали вимогам законодавства та давали змогу встановити набуття прав на нерухоме майно. В позові прокурор стверджує, що гідротехнічна споруда є приналежністю водного об`єкту та не є самостійним об`єктом права власності. В свою чергу твердження прокурора про те, що гідротехнічна споруда є приналежністю водного об`єкту та не є самостійним об`єктом права власності є виключно припущенням та нічим не підтверджено. Відповідач ОСОБА_2 набув право власності на гідротехнічну споруду в порядку визначеному законом. Документи на підставі яких відповідачу належить право власності на гідротехнічну споруду ніким не оспорювались та не визнавались незаконними судом. Отже, право власності відповідача ОСОБА_2 на гідротехнічну споруду вважається набутим правомірним. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 набув права власності на гідротехнічну споруду у відповідності та з дотримання порядку визначеного чинним законодавством, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, наданими до матеріалів справи. Однак прокурор не зазначив у позовній заяві, і не надав відповідних доказів щодо тих обставин, у володінні якої особи знаходився спірний об`єкт нерухомості до реєстрації права власності за ОСОБА_2 , зокрема, чи перебувала споруда на балансі будь-якого іншого суб`єкта господарювання, чи передавалася споруда на баланс органу місцевого самоврядування, в тому числі Мізяківсько-Хутірській сільській раді, правонаступником якої виступає Стрижавська селищна рада. Матеріали справи таких доказів не містять. Водночас, прокурор у позовній заяві вказує, що перебування гідротехнічної споруди у власності приватної особи позбавляє Стрижавську селищну раду, як єдиного суб`єкта, який уповноважений на вчинення дій щодо звернення із заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, можливості оформити право власності на зазначену споруду, в тому числі шляхом визнання речі безхазяйною. Представник звертає увагу на те, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відомостей до державного реєстру речових прав. Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного суду від 27.06.2018р. у справі №921/403/17-г/6. Також, прокурором не доведено тих обставин, що Стрижавська селищна рада повинна вважатися власником спірної гідротехнічної споруди рибогосподарської технологічної водойми на підставі норм закону, або ж інтерес територіальної громади полягає у визнанні речі безхазяйною. При цьому, підставою для взяття на облік безхазяйного майна є відсутність у інших осіб права власності чи користування спірним майном. Від доведення вказаних обставин залежить визначення належного позивача у справі і правильність обрання ефективного способу захисту порушених прав та інтересів. Окремо звернута увага, що відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Обставин недобросовісності набувача спірного майна за відплатним договором, який укладено між укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , від 07.12.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. вважаю, що прокурором не доведені. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 набув права власності на спірну споруду за наслідками закінчення його будівництва, та введення в експлуатацію згідно Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованого в Департаменті архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 23.11.2016 року №ВН49, після чого відчужив спірне майно на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу. Отже, спірний об`єкт нерухомості, лише у разі доведення права власності на нього Стрижавської селищної ради, вважається таким, що вибув з володіння власника поза його волею. Зазначені твердження прокурора не відповідають дійсності виходячи із наступних обставин справи. Так, відповідач по справі ОСОБА_1 набув право власності на Гідротехнічну споруду рибогосподарської технологічної водойми, на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2016 року, укладеного між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. За таких обставин, вважають, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна і набув це майно за відплатним договором в особи, яка мала правовстановлюючі документи на нього. Купуючи вищевказане майно, яким раніше володів відповідач ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_1 мав усі підстави вважати та вважав, що володіння ОСОБА_2 даним майном, а також і його продаж, є законними та розраховував на певний стан речей, тобто правомірно очікував, що має всі відповідні права на його володіння та розпорядження, а після отримання цього майна, матиме змогу мирно ним володіти. Добросовісний набувач, крім відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не повинен перевіряти історію виникнення права власності на нерухоме майно та робити висновки щодо правомірності набуття права власності, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. В свою чергу, здійснення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:206) від 24.11.2016 року, Гідротехнічна споруда рибогосподарської технологічної водойми, зареєстрована за ОСОБА_2 , місце розташування якої вказана Мізяківсько-Хутірська сільська рада, яка в послідуючому була ліквідована шляхом приєднання до Стрижавської селищної ради. Тобто, в даному випадку мало місце правонаступництво. Тому порушений цивільний інтерес у даному спорі, в інтересах якого прокурор звернувся із відповідним позовом до суду, стосувався ще Мізяківсько-Хутірської сільської ради, про існування якого останній було достеменно відомо з 14.11.2016 року за фактом прийняття рішення виконавчим комітетом «Про адресу гідроспоруді біля ставка «Грабчучка», яким присвоєно адресу гідроспоруді. Відтак з урахуванням усталеної практики Верховного Суду, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади, прокурор автоматично прийняв на себе обов`язок бути обізнаним про набуття ОСОБА_2 спірних Гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми починаючи з 14.11.2016 року. Отже, органу місцевого самоврядування в особі Мізяківсько-Хутірської сільської ради, а в послідуючому правонаступника Стрижавської селищної ради, з листопада 2016 року достеменно було відомо про порушення свого майнового права, водночас до суду прокурор звернувся із позовом у лютому 2024 році, пропустивши строк позовної давності. При цьому прокурором належними та допустимими доказами не спростовано презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Тобто, трирічний строк позовної давності на момент звернення прокурора із даним позовом до суду сплинув, а в силу ч. 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

15.03.2024 року від прокурора Семенюка В. надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , з якої вбачається, що викладені обставини заперечуються, позовні вимоги підтримуються та просять позов задоволити.

18.03.2024 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, згідно якого заявлені позовні вимоги не визнаються, у задоволені позову просить відмовити та просить застосувати позовну давність. Викладене мотивується тим, що зазначені твердження прокурора не відповідають дійсності, а також наданими прокурором доказами, які містяться в матеріалах справи. За змістом відзив мотивований аналогічними обставинами, що і викладені у відзиві відповідача ОСОБА_1 , оскільки виниклі правовідносини виникли з одного і того ж предмету судового спору.

27.03.2024 року від прокурора Семенюка В. надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , з якої вбачається, що викладені обставини заперечуються, позовні вимоги підтримуються та просять позов задоволити.

30.04.2024 року Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області надала суду письмові пояснення, щодо предмету судового спору, при вирішені судового спору покладаються на розсуд суду.

Враховуючи вказане, прокурор в інтересах держави просить наступне: Визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора індексний номер: 32550976 від 24.11.2016 та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) на гідротехнічну споруду, що складається з греблі та водовипуску, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0002 загальною площею 12,0584 га та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206); Визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер 1137, укладений 07.12.2016 між ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.02.2024 відкрито провадження по вищевказаній справі, в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача на справі прокурор Вінницької окружної прокуратури Лавренюк Ю.В. подала суду заяву, за якою викладені позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень не має. Справу просить завершити у її відсутність.

Представник Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, при вирішенні судової справи покладаються на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Саюк Б.О. подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволені позову просить відмовити з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_2 згідно наданого відзиву справу просить розглянути у його відсутність та в задоволені позову просить відмовити, одночасно просить справу розглянути у його відсутність.

Крім того, інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за вебадресою: http://vnr.vn.court.gov.ua В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах та клопотаннях, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

14.02.2005 між Вінницькою районною державною адміністрацією та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 12,0584 га, розташованої на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради, з них: під водою 9,4240 га, під болотами 0,9109 га, під гідротехнічними спорудами 0,2410 га, під пасовищами 1,4825 га, для рибогосподарських потреб.

Відповідно до розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 1570 від 20.12.2010 «Про поновлення договору оренди на земельні ділянки з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 для рибогосподарських потреб на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради, за межами населеного пункту», оренду зазначеної земельної ділянки водного фонду поновлено та 31.05.2011 укладено відповідний договір оренди.

В зв`язку з переходом згідно закону права власності на земельні ділянки водного фонду до Вінницької обласної державної адміністрації, 29.07.2014 між Вінницькою обласною державною адміністрацією та ОСОБА_2 , укладено договір оренди водного об`єкта за № 520684000-5, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб - ставок площею 9,4240 га, розташований за межами с. Мізяківські Хутори (на теперішній час Стрижавська ОТГ) Вінницького району Вінницької області, річка Периорка права притока р. Південний Буг (басейн р. Південний Буг).

Право оренди вищевказаного водного об`єкта 22.02.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 Договору об`єктом оренди за вищевказаним Договором є: - вода (водний простір) водного об`єкта 152,0 тис.м3, 9,4240 га; - земельна ділянка під водним об`єктом 9,4240 га; - земельна ділянка під гідротехнічною спорудою 0,2410 га; - земельна ділянка під прибережною захисною смугою 1, 4825 га; - кадастровий номер земельної ділянки - :09:006:0002.

Встановлено, що ОСОБА_2 за період використання зазначеного водного об`єкта набуто у приватну власність нерухоме майно гідротехнічну споруду, що розташована на вищевказаній земельній ділянці водного фонду.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на гідротехнічну споруду, що складається з греблі та водовипуску, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0002 загальною площею 12,0584 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та матеріалів реєстраційної справи № 206 рішення державного реєстратора з відкриттям розділу (індексний номер 32550976) від 25.11.2016 про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 прийнято на підставі довідки Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 2938 від 08.11.2016, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23.11.2016, технічного паспорту, виданого 14.11.2013 ФОП ОСОБА_3 , рішення органу місцевого самоврядування Мізяківсько-Хутірської сільської ради, № б/н від 14.11.2016 (рішення про присвоєння адреси).

07.12.2016 року ОСОБА_2 відчужив зазначену гідротехнічну споруду згідно договору купівлі-продажу № 1137 від 07.12.2016 року ОСОБА_1 .

Відповідно до технічної документації площа земельної ділянки під ГТС становить 0,2410 га, тобто - 2410 кв.м.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Імперативними положеннями ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

Спірна гідротехнічна споруда є складовою частиною штучного поверхневого водного об`єкта (ставка).

Згідно ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Аналогічні положення знайшли своє відображання в ст. 58 Земельного кодексу України, згідно якої до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Судом встановлено, що зазначений ставок (відповідно до паспортних даних водних об`єктів) розташований на р. Чапля, яка є лівою притокою басейну р. Південний Буг, а тому не належать до замкнених природних водойм. За таких умов та у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 5 ВК України вказана річка відноситься до водних об`єктів місцевого значення.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Між тим, відповідно до п. «ґ» ч. 4 ст. 83, п. «д» ч. 4 ст. 84 ЗК України передача земель водного фонду у приватну власність заборонена, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такі випадки передбачені ч. 2 ст. 59 ЗК України, за приписами якої можлива безоплатна передача у власність лише замкнених природних водойм загальною площею до 3 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Системним аналізом статей 181 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про аквакультуру» встановлено, що фактично земляні греблі, шлюзи-регулятори (водонапуски та водовипуски) від відповідної земельної ділянки та штучно створеного ними водного об`єкту без зміни призначення та шкоди такому об`єкту не можуть бути відокремлені.

За статтею 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною відповідно, яку не можна поділити без втрати такого призначення. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 186 ЦК України).

Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення (частина перша статті 187 ЦК України).

Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (частина перша статті 188 ЦК України).

Окрім того, ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У свою чергу згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом статей 186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 14.02.2018 справа №910/8903/16).

Також, не можуть бути самостійними об`єктами права власності окремі із складових частин речі, які при переході права на річ не підлягають відокремленню (ст. 187 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.9.18 Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів, затвердженої наказом Держкоммістобудування № 252 від 19.12.1995, гідротехнічні споруди це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Згідно із ДСТУ 3517-97 «Гідрологія суші. Терміни та визначення основних понять» гідротехнічна споруда це інженерна споруда, що допомагає здійснювати певні водогосподарські заходи як щодо використання водних ресурсів, так і для захисту від шкідливої дії вод.

ДБН В.2.4-3:2010 «Гідротехнічні споруди. Основні положення» визначає, що гідротехнічні споруди це споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також захисту від шкідливого впливу вод.

Надалі, визначення гідротехнічних споруд закріплено в Законі України «Про аквакультуру» (набрав чинності 01.07.2013), який визначає принципи державної політики, основні засади розвитку і функціонування аквакультури, правові основи діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у сфері аквакультури. Цим Законом уведено поняття гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди), яким в абзаці 7 ст. 1 Закону дано визначення як об`єктів нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, поверхневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

Згідно з ДБН В.2.4-3: 2010, п. 1.3 Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 № 21, (далі Положення) гідротехнічна споруда споруда, що підпадає під вплив водного середовища, призначена для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, визначено, що споруди це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

З викладеного слідує, що гідротехнічна споруда не може бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною водойми) та слідує за головною річчю.

Інформацією Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 23.11.2023 та 26.01.2024, відповідно до якої підтверджується, що ставок являє собою три складові частини земельні ділянку під водним плесом, саму воду і гідротехнічні споруди. Крім того, в даному листі надано роз`яснення щодо функцій гідротехнічної споруди, а також зазначено, що існування ставків на земельній ділянці водного фонду забезпечується гідротехнічними спорудами.

Зазначена гідротехнічна споруда розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0002 загальною площею 12,0584 га, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Стрижавської ОТГ, с. Мізяківські Хутори, вул. Космонавтів, 16, складається з греблі та водовипуску.

Крім того, відповідно до положень ст. 107 Водного кодексу України, шкідливою дією вод є, зокрема: 1) наслідки повені, що призвели до затоплення і підтоплення земель та населених пунктів; 2) руйнування берегів, захисних дамб та інших споруд.

Відповідно, саме спірна земляна гребля формує рельєф таким чином, щоб вмістити у верхньому б`єфі поверхневі води на річці Периорка, яка є правою притокою р. Південний Буг (басейну Південний Буг), а затвори щитові (шлюзи-регулятори, водовипускачі) забезпечують регулювання рівня води як у ставку, так і забезпечують підтримання нормального підпірного рівня води у нижньому б`єфі, тобто безпосередньо у річці.

Зважаючи на те, що утворений спірною гідротехнічною спорудою штучна водойма (Ставок), розташований на природньому водному об`єкті (р. Периорка, притоці р. Південний Буг, басейну р. Південний Буг) річці (струмку) і включають греблі та водоскидні споруди, вони забезпечують як використання водного об`єкта шляхом формування та наповнення ставків, так і захист від шкідливої дії води, а саме забезпечення шляхом тримання нормального підпірного рівня води у струмку завдяки можливості водоскиду та водонапуску, попередження можливості переповнення водойми, здійснення пропусків води та спорожнення водойми. Водоскидні споруди є невід`ємною частиною водойми і греблі.

За таких обставин, спірна гідроспоруда в силу ст.ст. 181-187 ЦК України нерозривно пов`язані з описаними вище водними об`єктами, є приналежною річчю вищевказаних водойм, тобто головної речі та, з огляду на специфіку водних ресурсів, у даному випадку виконують, у тому числі, функції запобігання шкідливій дії вод (тобто захисні функції), не можуть бути відокремлені від останнього та не можуть бути окремим об`єктом права власності.

Перебування гідротехнічних споруд у приватній власності суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 401/2975/20 (провадження № 61-6435св23) зазначено, що приналежність до головної речі самостійно не реєструється, як окремий об`єкт нерухомого майна. У такому випадку державному реєстратору необхідно відмовити у державній реєстрації права власності на об`єкт, який є приналежністю головної речі.

Таким чином, важливе значення для вирішення судами справ, пов`язаних з виникненням, зміною та припиненням права власності, відповідно до чинного законодавства, має правильне визначення правового режиму майна.

Згідно статті 1 ЗУ «Про аквакультуру» гідротехнічні споруди для цілей аквакультури - об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури. Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

Відповідно до пункту 1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених Наказом МНС України 03 квітня 2012 року № 661, гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Відповідно до Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відводів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 10 вересня 1996 року № 165, гідротехнічні споруди - споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

З наведеного вбачається, що незалежно від цільового призначення будь-яка гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, розташована на водному об`єкті та призначена для керування ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкту є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкту.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 903/906/16 вказано, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків, а право розпоряджатись водним об`єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об`єкт.

Враховуючи вищенаведене, а також правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності водного об`єкту, власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою.

Встановлено та не спростовано відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що спірна гідротехнічна споруда розташована на земельній ділянці водного фонду, яка передана в оренду та належить до земель комунальної власності.

Враховуючи наведене, оскільки гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом, не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення, відповідно не може перебувати у власності фізичних осіб, крім випадків, визначених законом.

Статтею 335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Тільки після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 82 Порядку № 1127 визначено, що взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса в установленому для державної реєстрації прав порядку з урахуванням особливостей, визначених пунктами 83-88 цього Порядку.

Згідно з пунктом 83 Порядку № 1127 під час розгляду заяви державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) державної реєстрації прав на майно, щодо якого подано таку заяву.

При цьому пунктом 87 Порядку № 1127 визначено, що у задоволенні заяви про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна може бути відмовлено, серед іншого, у разі, коли у Державному реєстрі прав наявні записи про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, щодо якого подано заяву про взяття на облік.

Разом з тим, наявність зареєстрованого права власності всупереч вимогам закону на спірний об`єкт нерухомого майна позбавляє в подальшому орган місцевого самоврядування звернутися із заявою про взяття вказаного об`єкта нерухомого майна на облік як безхазяйного та в подальшому здійснити відповідну реєстрацію.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або попереджати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою і третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Враховуючи наведене та те, що мало місце незаконне набуття у власність спірного об`єкта, суд погоджується із доводами прокурора у позовній заяві про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1137 від 07.12.2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо відчуження спірної гідротехнічної споруди.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до висновку у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пункті 97 постанови від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), згідно з яким у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в цьому випадку, оскільки за чинним ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації.

Судом встановлено, що відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано заяву про застосування позовної давності до вирішення спору.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно заяви відповідачів про застосування позовної давності, остання мотивується тим, що за змістом позовних вимог заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Семенюк В. звернувся із позовом в інтересах держави в особі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію майнових прав, державної реєстрації права власності та визнання договору купівлі продажу недійсним, саме Стрижавська селищна рада є належним позивачем у спірних правовідносинах та саме в інтересах держави в особі вказаного суб`єкта місцевого самоврядування є правомірним заявлення прокурором відповідних позовних вимог. В свою чергу, здійснення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:206) від 24.11.2016 року, Гідротехнічна споруда рибогосподарської технологічної водойми, зареєстрована за ОСОБА_2 , місце розташування якої вказана Мізяківсько-Хутірська сільська рада, яка в послідуючому була ліквідована шляхом приєднання до Стрижавської селищної ради. Вказують, що в даному випадку мало місце правонаступництво. Відтак, порушений цивільний інтерес у даному спорі, в інтересах якого прокурор звернувся із відповідним позовом до суду, стосувався ще Мізяківсько-Хутірської сільської ради, про існування якого останній було достеменно відомо з 14.11.2016 року за фактом прийняття рішення виконавчим комітетом «Про адресу гідроспоруді біля ставка «Грабчучка», яким присвоєно адресу гідроспоруді. Тому з урахуванням усталеної практики Верховного Суду, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади, прокурор автоматично прийняв на себе обов`язок бути обізнаним про набуття ОСОБА_2 спірних Гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми починаючи з 14.11.2016 року. Отже, органу місцевого самоврядування в особі Мізяківсько-Хутірської сільської ради, а в послідуючому правонаступника Стрижавської селищної ради, з листопада 2016 року достеменно було відомо про порушення свого майнового права, водночас до суду прокурор звернувся із позовом у лютому 2024 році, пропустивши строк позовної давності. При цьому прокурором належними та допустимими доказами не спростовано презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц).

За змістом частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до особи, яка є боржником, тобто до особи, яка є належним відповідачем за позовом. У разі пред`явлення віндикаційного позову належним відповідачем є володілець майна. Водночас якщо під час розгляду справи майно перейшло у володіння іншої особи, у зв`язку з чим суд здійснив заміну відповідача, то пред`явлення позову до попереднього володільця перериває позовну давність і за вимогою до цієї іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Суд робить висновок, що оскільки право власності територіальної громади, на даний час Стрижавської селищної ради, на спірну гідротехнічну споруду було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли прокурор (територіальна громада) довідалася або могли довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. Даний висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду (справа № 914/3224/16, провадження № 12-128 гс 19 від 26.11.2019).

Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Одночасно, суд звертає увагу на той факт, що нездійснення захисту державних інтересів, у даному випадку, що стосується суб`єкта Стрижавської селищної ради, яка будучи уповноваженим державою суб`єктом по захисту відповідних інтересів, дій по усуненню порушень прав територіальної громади на майно не вживала. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення радою з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна у комунальну власність. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і якщо компетентний?орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Оскільки вказані дії відповідачів створюють ризик подальшого відчуження гідротехнічних споруд, а також перешкоджають Стрижавській селищній раді взяти на облік спірне майно, як безхазяйне, та набути його у власність у встановленому законом порядку, інтереси держави потребують невідкладного захисту.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги прокурора по даній справі про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про визнання недійсним договору купівлі-продажу, серія та номер 1137, укладеного 07.12.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є достатніми для захисту прав та інтересів держави.

Щодо розподілу судових витрат, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати слід стягнути з відповідачів в рівних частках.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 181,187, 19,,215,256,261,264,267,316,328,335 ЦК України, ст. ст. 4,5,58,59 ВК України, ст. ст. 3, 83,84 ЗК України, ст. ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора індексний номер: 32550976 від 24.11.2016 та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на гідротехнічну споруду, що складається з греблі та водовипуску, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :09:006:0002 загальною площею 12,0584 га та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер 1137, укладений 07.12.2016 між ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНКОПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, , МФО 820172, розрахунковий рахунок НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 6 056 грн. 00 коп. в рівних частках по 3 028 грн 00 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Відомості про учасників провадження:

позивач - Вінницька окружна прокуратура, адреса: м. Вінниця, пров. Цегельний,8;

позивач - Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області, адреса: смт. Стрижавка, вул. 40-річчя Перемоги, 7, Вінницького району Вінницької області;

відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлено 02.06.2025.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО