ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року місто Київ

Справа № 363/2279/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8237/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поливач Л.Д., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року (ухвалено у складі судді Котлярової І.Ю., повне рішення складено 27 січня 2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 гривень, судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтовував тим, що працював в шахті Красноармійська Західна № 1 на посадах підземного машиніста гірничих виїмкових машин 5 та 6 розряду з 25 жовтня 2004 року по 08 червня 2010 року, з них з 25 жовтня 2004 року по 18 листопада 2004 року навчався в учбовому пункті; з 18 листопада 2004 року - підземним машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду по 01 квітня 2007 року; з 01 квітня 2007 року по 08 червня 2010 року підземним машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду. За медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 29 червня 2021 року № 22/699 йому встановлені професійного характеру захворювання, а саме: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛНІ-ІІ ст. (першого-другого ступеню). Відповідно до довідки Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 222958 позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності з 27 вересня 2021 року, причиною якої є професійне захворювання. Згідно довідки про результат визначення ступеня втрати професійної придатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106078 ступінь втрати позивача професійної працездатності первинно становить - 65% (50% радикулопатія, 15% бронхіт) з 27 вересня 2021 року безстроково. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 серпня 2021 року професійне захворювання позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта Родинська, шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 95,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (за участі м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 87,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісті в пилу до 5% - фактична величина 30,8 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Позивач зазначив, що час від часу змушений проходити медикаментозне лікування та періодичні обстеження у лікарів, переносить щоденний фізичний біль та значні моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Окрім того, вказав, що йому рекомендовано нагляд у терапевта та невролога, носіння спеціального корсету, що завдає суттєвих незручностей, а також вказав, що змушений відмовитися від заняття активними видами спорту, побутових навантажень, що глибоко пригнічує його. Через це обмежений у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому було спричинено моральну шкоду. Хронічні професійні захворювання у нього, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Вважає, що наявні правові та фактичні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця - Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське». На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 гривень; судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 20 січня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 18 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою, оскільки в п. 8 інформаційної довідки про умови праці від 28.12.2020 вказано, про фактичне перевищення нормативів на шахті відповідача.

Зазначає, що за встановлених обставин справи в суду були всі підстави для покладення відповідальності з відшкодування моральної шкоди на відповідача, оскільки шкода здоров`ю завдана в тому числі через працю на шахті відповідача, а не тільки на останньому місці роботи.

Звертає увагу, що несправедливо покладати усю відповідальність за шкоду, завдану здоров`ю працівнику, лише на останнє підприємство, оскільки така шкода є накопичувальною, а тому кожен роботодавець зі шкідливими умовами праці має нести відповідальність за шкоду його здоров`ю.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Савельєва Т.Д. проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити через безпідставність викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначала, що позивачем не доведено наявності шкідливих умов праці на шахті відповідача, наявності моральної шкоди та її розміру.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача - адвокат Савельєва Т.Д. проти апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на безпідставність її доводів, просила залишити її без задоволення з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін як законне та обґрунтоване.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу та позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1», найменування якої з 05.08.2008 було змінено на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» та з 01.10.2008 змінено з ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» на ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1», а на теперішній час перейменовано на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та працював в шахті на посадах підземного машиніста гірничих виїмкових машин 5 та 6 розряду з 25 жовтня 2004 року по 08 червня 2010 року, з них:

з 25 жовтня 2004 року по 18 листопада 2004 року навчався в учбовому пункті;

з 18 листопада 2004 року - підземним машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду по 01 квітня 2007 року;

з 01 квітня 2007 року по 08 червня 2010 року підземним машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду;

08 червня 2010 року звільнений з шахти за власним бажанням, що підтверджується долученою до справи копією трудової книжки.

Згідно з інформаційною довідкою про умови праці працівника ОСОБА_1 при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 28.12.2020, складеної головним спеціалістом відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці Головного управління держпраці у Донецькій області Полудо С.В., умови та характер праці машиніста гірничих виїмкових машин, зокрема, ПрАТ «ШУ «Покровське» відноситься:

за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до третього класу другого ступеня;

за рівнем виробничого шуму - до третього класу другого ступеню;

за важкістю праці - до третього класу третього ступеню;

за показниками мікроклімату - до другого класу (допустимі).

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 29 червня 2021 року № 22/699 ОСОБА_1 встановлені професійного характеру захворювання, а саме:

хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг;

хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛНІ-ІІ ст. (першого-другого ступеню).

Також у цьому висновку зазначено, що підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань виявилися:

дані клінічного обстеження;

динаміка захворювань, їх розвиток в період робот;

інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці ОСОБА_1 від 28.12.2020, згідно з якою хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза), параметри яких, перевищували допустимі величини;

дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК;

стаж в шкідливих умовах праці - 14 років 11 місяців.

Відповідно до довідки Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 222958 ОСОБА_1 безстроково встановлена третя група інвалідності з 27 вересня 2021 року, причиною якої є професійне захворювання, рекомендовано медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування, підстава - Акт огляду МСЕК № 849.

Згідно з довідкою про результат визначення ступеня втрати професійної придатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106078 ступінь втрати ОСОБА_1 професійної працездатності первинно становить - 65% (50% радикулопатія, 15% бронхіт) з 27 вересня 2021 року - безстроково.

03.08.2021 начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В.І. було затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, складений комісією, яким встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання, яке виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта Родинська, шахта Білозерська, шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 95,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (за участі м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 87,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісті в пилу до 5% - фактична величина 30,8 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3.

З Єдиного державного реєстру судових рішень суд установив, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року у справі №363/2659/22 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Вугільної компанії» «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Стягнуто з ДП «Вугільної компанії «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн та стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 992,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року у справі №363/2659/22 апеляційну скаргу представника ДП «Вугільної компанії» «Краснолиманська» задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року змінено, зменшено суму, яка підлягала стягненню з ДП «Вугільної компанії» «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 з 150 000 грн до 100 000 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням доводів відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано так:

- твердження позивача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.08.2021, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що стаж роботи в цеху в умовах шкідливих факторів 7 років 1 місяць 9 днів. Висновок про наявність шкідливих умов праці (п.13 Акту), а саме умови та характер праці машиніста гірничих виїмкових машин дільниці № 8 складений за час роботи позивача в ДП«ВК «Краснолиманська». Згідно з п. 20 Акту у зв`язку з тривалим часом роботи ОСОБА_1 на різних підприємствах вугільної промисловості в умовах дії шкідливих виробничих факторів, та тим фактом, що на момент розслідування він не працює в шкідливих умовах з 04.12.2016, виявити осіб, які порушили законодавство України з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що призвели до даного професійного захворювання, неможливо;

- з матеріалів справи не вбачається чи були встановлені перевищення показників умов праці на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», як вони вплинули на позивача, коли у позивача з`явилися та діагностували перші ознаки професійного захворювання, якими документами підтверджується порушення ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» чинного законодавства, які призвели до професійного захворювання позивача;

- з наданих документів неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача по справі та завданою моральною шкоду позивачу у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання;

- позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 25 жовтня 2004 року по 08 червня 2010 року, тобто 5 років 6 місяців 21 день. При укладанні трудового договору був придатний до роботи, протипоказань за станом здоров`я не мав;

- з 14.03.1996 по 04.12.2016 (більше 20 років) позивач працював на різних підприємствах вугільної промисловості в умовах дії шкідливих виробничих факторів, зокрема і в ДП «ВК «Краснолиманська»;

- рішеннями судів у справі №363/2659/22 (за позовом ОСОБА_1 до ДП «Вугільної компанії» «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання) встановлено факт того, що саме відповідач у вказаній справі - ДП «Вугільна компанія» «Краснолиманська» не дотрималось вимог закону щодо забезпечення ОСОБА_1 належних умов праці, що призвело до виникнення у останнього професійного захворювання. З викладеного слід дійти висновку, що підприємством, на якому у позивача встановлено професійне захворювання відповідно до акту від 03.08.2021 є ДП «Вугільна компанія» «Краснолиманська».

- позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань поведінкою відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення стану здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій саме відповідача. Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального способу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (статті 15, 16 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

За приписами частини 8 статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частинах першій та другій статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що у справах з компенсації моральної шкоди відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року в справі № 212/1898/21 вказано, що: «відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру».

Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 000,00 грн.

Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Колегія суддів відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо недоведеності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди як безпідставні та неспроможні з огляду на таке.

Як вбачається із медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 29 червня 2021 року № 22/699 позивачу встановлені професійного характеру захворювання: (1) хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; (2) хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛНІ-ІІ ст. (першого-другого ступеню).

Позивач указував, що у зв`язку із цими захворюваннями він регулярно відчуває фізичний біль, дискомфорт, змушений постійно лікуватися. Шкода його здоров`ю призвела не лише до істотного обмеження його працездатності (до 35 %), а й до втрати можливості розвитку та проведення повноцінного життя. Він змушений долати перешкоди, які виникли поза його волевиявленням, зокрема лікуватися, витрачати кошти, час, психічні зусилля на забезпечення способу існування, гідного людини, відстоювання своїх прав, які міг би витрати на роботу і розвиток. Безвідповідальна поведінка відповідача створила у нього почуття безправності, несправедливості, обурення, оскільки за його сумлінну та чесну працю відповідач «віддячив» йому нехтуванням своїми обов`язками щодо забезпечення безпеки праці.

Для суду є очевидною обставина заподіяння позивачі моральної шкоди унаслідок шкоди його здоров`ю, оскільки не треба бути лікарем, аби зрозуміти: постійний біль, утруднене дихання, нічні напади кашлю, обмеження рухів і непевність у завтрашньому дні завдають людині реальних страждань та внутрішнього пригнічення. Усі ці фактори - очевидна моральна шкода, бо вони щоденно позбавляють позивача можливості жити повноцінно, насолоджуватися відпочинком, спілкуванням та працею.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, колегія суддів вказує на таке.

В п. 15 Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 серпня 2021 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що раніше хронічне професійне захворювання у ОСОБА_1 виявлено не було, (п. 17) професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта Родинська, шахта Білозерська, шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми, (п. 18) причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 95,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 87,3 Вт при нормативному значенні 90 Вт; пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісті в пилу до 5% - фактична величина 30,8 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3 (т. 1 а. с. 35-37).

При цьому, із інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння), затвердженої т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області від 28 грудня 2020 року вбачається, що характеристика факторів виробничого середовища і трудового процесу на ПрАТ «ШУ «Покровське» (раніше - шахта «Красноармійська-Західна № 1) відповідає тим, що вказані в Акті, зокрема перевищення фактичних значень навантаження нормативам (т. 1 а. с. 200).

Отже, роботодавець, під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Суд першої інстанції на це увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог позивача, оскільки свій обов`язок із доказування позивач виконав та довів, що йому була заподіяна моральна шкода у зв`язку в тому числі працею у шкідливих умовах на шахті відповідача, натомість відповідач не спростував своєї вини та не довів відповідність нормативів навантаження (нешкідливість умов праці) позивача за час праці на своїй шахті, тобто відсутність протиправності.

Доводи відповідача про те, що розлади функцій організму позивача мають відновитись, якщо позивач виконуватиме всі медичні рекомендації, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника, оскільки третю групу інвалідності позивачу встановлено безстроково. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше оскільки йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах.

Щодо доводів відповідача та висновків суду першої інстанції про неможливість встановлення причинного зв`язку через зазначення в Акті декількох підприємств, то колегія суддів визнає їх помилковими, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди.

Відповідних висновків щодо застосування положень статей 153, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Верховний Суд також дійшов у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 219/9095/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 265/379/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 210/4786/16 від 31 жовтня 2018 року № 592/3565/17, від 05 грудня № 212/4799/17 від 19 грудня 2018 року у справі № 219/5501/17 виклавши позицію про покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на роботодавця, з яким позивач перебував у трудових правовідносинах, з огляду на те, що професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що лише на шахті ДП «ВК «Краснолиманська» були встановлені шкідливі умови праці для позивача з огляду на рішення суду у справі № 363/2659/22, оскільки вказане рішення базувалося на тому ж Акті розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), у якому, як було встановлено вище, вказано декілька шахт із шкідливими умовами праці, зокрема як ДП «ВК «Краснолиманська», так і «Красноармійська-Західна № 1» (тобто відповідач у цій справі).

Аналогічно не є підставою для звільнення відповідача у цій справі від відповідальності за завдану моральну шкоду ушкодженням здоров`я обставина присудження до відшкодування позивачеві такої шкоди в розмірі 100 000 грн із ДП «ВК «Краснолиманська», оскільки право на відшкодування моральної шкоди позивач має щодо кожного роботодавця, у якого були шкідливі умови праці, та які зазначені в Акті.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з такого.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач (див. пункт 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, провадження № 14-463цс18).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи надані суду докази, колегія суддів вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із втратою ним 65% працездатності, отриманням ним фізичних страждань і болю, який він відчував протягом тривалого періоду та відчуває до цього часу, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на шахті відповідача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва або професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000, 00 гривень, суд визнає завищеною. Ураховуючи тривалість роботи позивача у шкідливих умовах на шахті відповідача на посаді підземного машиніста гірничих виїмкових машин, а саме протягом п`яти з половиною років, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 1 січня звітного (податкового) 2025 року розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 8000 грн (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

За таких обставин, оскільки дохід позивача у вигляді відшкодування моральної шкоди перевищує розмір встановлений пп. 164.2.14 ПК України, а саме чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2025 року звітного (податкового) періоду у розмірі 32 000 грн (8 000 х 4), то сума такого перевищення оподатковується ПДФО і військовим збором під час її нарахування.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів установила, що суд першої інстанції при вирішення справи дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, оскільки суд помилково вважав відсутніми підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, завданої ушкодженням його здоров`я, з підстав недоведеності перевищення показників умов праці на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», які призвели до професійного захворювання позивача, та неможливості встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою, а тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповдіача на користь позивача компенсації моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 100 000 гривень з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із позовом та апеляційною скаргою позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому ці судові витрати не підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову.

Позов задоволено частково, а саме на 10 % (100 000 грн / 1 000 000 грн * 100 %).

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 320 грн.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

На підтвердження понесення цих витрат позивач долучив до позову:

1) договір про надання правової допомоги № 151121 від 15 листопада 2021 року, за яким Адвокатське бюро «Марцонь Д.Г. «Марцоні» взяло на себе зобов`язання надати правовому допомогу за складення досудової вимоги-претензії та позовної заяви ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 41-43);

2) додаток № 1 до Договору, за яким вартість послуг за Договором встановлена в розмірі 4 320 грн (т. 1 а. с. 38-39);

3) квитанцію про сплату юридичних послуг за Договором у розмірі 4 320 грн (т. 1 а. с. 40).

З урахуванням доведеності факту понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи їх реальність та розумність розміру, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 432 грн (4 320 грн * 10 %).

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 100 000 гривень з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 432 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 травня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Л.Д. Поливач

В.В. Соколова