г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 210/593/25
Номер провадження 2/213/1158/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Алексєєва О.В., за участі секретаря судового засідання - Довгої А.В., розглянув заочно в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу цивільну справу № 210/593/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 03 жовтня 2024 року по вул. Волонтерів, біля будинку №55 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області відповідач керуючи автомобілем марки MERSEDES-BENZ C220 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки Renault Zoe, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який отримав механічні пошкодження. Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року по справі 214/9324/24 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 204 150,28 грн. Окрім того, позивач поніс витрати на проведення даного дослідження та формування висновку у розмірі 8 000,00 грн. Тому просить стягнути з відповідача матеріальні збитки в загальному розмірі 212 150,28 грн. Окрім цього, позивач зазначає, що внаслідок пошкодження свого авто порушення права власності, йому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, відшкодування яких він оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 221,50 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року справа за даним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю.

04 квітня 2025 року цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

08 квітня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

У судове засідання сторони не викликались. Позивач не надав заперечення проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив не направив.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію траспортного засобу, ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Renault Zoe, державний номерник знак НОМЕР_3 .

Відповідно до постанови Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року по справі 214/9324/24, яка набрала законної сили 18 листопада 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як видно із постанови, 03 жовтня 2024 року о 10:40 годині біля будинку 66 по вул. Волонтерів у м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем MERSEDES-BENZ C220 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та відповідно не відреагував на її зміну рухаючись з перевищенням максимальної дозволеної швидкості руху у населеному пункті та починаючи виконувати маневр обгону не переконався в безпечності своїх дій та скоїв зіткнення з автомобілем автомобілем Renault Zoe, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка саме виконувала маневр лівого повороту з увімкненим лівим покажчиком повороту, після чого продовжуючи рух в некерованому автомобілі скоїв наїзд на бордюрний камінь та виїхав за межі проїзної частини. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки.

Відповідно до висновку експерта №Д10/10/24 від 31 жовтня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки власнику пошкодженого автомобіля Renault Zoe, в цінах на дату 22 жовтня 2024 року, складає 141 015,98 грн; вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля Renault Zoe, в цінах на 22 жовтня 2024 року складає 204 150,28 грн.

За проведення транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого автомобіля Renault Zoe позивач сплатив 8 000,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурой №87 від 08 жовтня 2024 року.

Відповідачем добровільно завдані матерільні збитки не відшкодовані.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права особи, якою сплачено страхові виплати за завдану шкоду, звернутися до особи, яка визнана винуватою у заподіянні такої шкоди, з позовом про відшкодування збитків.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пленум Верховного суду України в п.4 Постанови від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначив наступне: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 23 січня 2019 року у справі 674/1666/14-ц.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь- яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Згідно із ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч.6 цієї статті, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Висновок суду.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 03 жовтня 2024 року, внаслідок якої було заподіяно збитків власнику автомобіля Renault Zoe, державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , а також наявність вини у скоєнні цієї пригоди відповідача ОСОБА_2 встановлені постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Отже, судом встановлено, що матеріальна шкода завдана позивачу внаслідок винних дій відповідача, а тому він повинен відшкодувати позивачу, як власнику пошкодженого майна, шкоду, яка визначена експертним висновком та відшкодовувати витрати, пов`язані з експертною оцінкою.

Відповідач відзив на позов не надав, висновок експертного автотоварознавчого дослідження, який було надано позивачем та розрахунок завданої шкоди відповідачем не оспорювалися, жодних доказів, які б спростовували його винуватість або розмір заданої шкоди відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений.

Отже, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Окрім того, позивачем доведено та обгрунтовано заподіяння йому моральних страждань у зв`язку із неправомірними діямивідповідача та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Між тим заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн, на думку суду, достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Тому суд оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 8 000,00 грн моральної шкоди, такий розмір буде достатнім та справедливим. В решті позову необхідно відмовити.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першоїстатті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог.

Доказів понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 19, 141, 263-265, 274, 274, 280-282, 352-354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 212 150 (двісті дванадцять тисяч сто п`ятдесят) грн 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 201 (дві тисячі двісті одна) грн 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 06 червня 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв