ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3303/25 Справа № 206/1624/24 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар: Піменова М.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди (суддя першої інстанції Сухоруков А.О., повний текст рішення складено 20 грудня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

У 2024 році ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просив:

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 98545,01 грн, яка складається з:

невиплаченої суми страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ № 214325524 в розмірі 80233,60 грн;

пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 214325524 за період з 05.09.2023 р. по 19.03.2024 р. включно в розмірі 14412,46 грн;

інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 214325524 за період з 05.09.2023 р. по 19.03.2024 р. включно в розмірі 2601,24 грн.;

3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 214325524 за період з 05.09.2023 р. по 19.03.2024 р. включно в розмірі 1297,71 грн;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено та вирішено питання щодо судових витрат.

На вказане рішення суду представником ПАТ «НАСК «Оранта» - Бабіч Н.А., була подана апеляційна скарга, в якій вона воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження доказів у справі.

Скаргу мотивує тим, що судом залишено поза увагою той факт, що експертом Дроздовим Ю.К. складено висновок № 3309/23 від 28 вересня 2023 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу складає 279611,01 грн, а вартість колісного транспортного засобу Hyundai Accent р.н. НОМЕР_1 у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 86803,22 грн., але не враховано суму ПДВ .

Висновок за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 3309/23 від 28 вересня 2023 року, складений ОСОБА_3 не визначає вірного розміру матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження у ДТП, без урахування податку на додану вартість, тому не може вважатися належним та допустимим доказом.

Позивач не довів належними та допустимими доказами факт прострочення виплати страхового відшкодування, а судом такого факту не встановлено. Тому, нарахування штрафних санкцій розраховується з 05.09.2024 року, тобто з дати виплати страхового відшкодування.

Також вказує, що адвокатом Негробовим О.В. не надано деталізації розрахунку здійснених витрат для надання правничої допомоги, Актів прийому-передачі виконаних робіт, чеків банківської установи , або банківських виписок про надходження грошей на рахунок. Розмір заявлених витрат на оплату правничої допомоги не є співмірним із ціною позову.

ОСОБА_4 просила рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ОСОБА_1 , - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник ПАТ «НАСК «Оранта» - Бабіч Н.А. у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (том 1 а.с. 36).

31.07.2023 року від ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшло повідомлення, зареєстроване за Вх. № 0490-06-31/1588 про дорожньо-транспортну пригоду та заява про страхове відшкодування, яка сталась у м. Дніпрі, вул. Гаванська, 292, 26.07.2023 за участю автомобілей Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та Ford Focus д.н.з. НОМЕР_4 (том 1 а.с. 14).

14.08.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою за вх. № 0490-06-31/1730 від 14.08.2023, якою відкликав раніше подане повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування та надав нове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 14 серпня 2023 року (вх. № 0490-06-31/1731) та заяву про страхове відшкодування від 14 серпня 2023 року (вх. № 0490-06-31/1732). Одночасно страховика було повідомлено про дату, час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу Hyundai Accent р.н. НОМЕР_1 (вх. № 0490-06-31/1732 від 14.08.2023 р.). Відповідачу ОСОБА_2 запрошення було надіслано за допомогою засобів поштового зв`язку, яке згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення було вручено 19 серпня 2023 року (том 1 а.с. 15-18).

22 серпня 2023 року судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем у присутності ОСОБА_1 проведено технічний огляд автомобіля Hyundai Accent д.р.н. НОМЕР_1 . На підставі даного огляду складено висновок експерта №3309/23 від 28 серпня 2023 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Accent д.р.н. НОМЕР_1 складає 279611,01 грн., а вартість колісного транспортного засобу Hyundai Accent д.р.н. НОМЕР_1 у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 86803,22 грн. (том 1 а.с. 150-173).

На підтвердження витрат позивача на оплату послуг з визначення розміру збитків надано:

- квитанцію від 11.08.2023 на суму 850,00 грн. за розбирання/збірку заднього бампера (том 1 а.с. 38-39).

- квитанцію від 15.08.2023 на суму 4800,00 грн. за визначення суми матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 (том 1 а.с. 62).

Як вбачається зі звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу№18-D /13/68 від 28.08.2023 року, виготовленого оцінювачем ОСОБА_6 на замовлення Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Hyundai Accent, д.р.н. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП, склав 87549,18 грн. з ПДВ на вартість матеріалів та складових, без ПДВ на вартість матеріалів та складових 79766,40 грн.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» від 30 серпня 2023 року, страховим актом № ОЦВ-СП-23-04-95081/1 від 05.09.2023 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 77266,40 грн. (87549,18 грн. - 7782,78 грн. (ПДВ) - 2500,00 грн. (франшиза)) на рахунок ОСОБА_1 (том 1 а.с. 70-89).

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу (том 1 а.с. 37).

24 листопада 2023 року за допомогою засобів поштового зв`язку до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» представником позивача направлено копію висновку експерта № 3309/23 від 28 вересня 2023 року разом із заявою від 06 листопада 2023 року (том 1 а.с. 63-65).

Представник позивача направляв відповідачу ОСОБА_2 досудову вимогу від 12 грудня 2023 року на суму 38457,79 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (том 1 а.с. 19-21).

Ухвалюючи рішення про стягнення матеріальної шкоди зі страхової компанії, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача належними доказами та не спростовані стороною відповідача та стягуючи на користь позивача 32500 грн. суму правничої допомоги, вказав не співмірність вказаної суми зі складністю справи.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди сталося за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Згідно до положень п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування за підписом заявника.

Відповідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 54 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування»: страхова сума грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/ або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку.

Згідно п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.

Оскільки зобов`язання страховика у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати і є грошовим, то в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Також згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в межах наданих йому повноважень, прийняв висновок судового експерта Дроздова Ю.В. №3309/23 від 28.09.2023 року виконаний на замовлення позивача, оскільки як встановлено матеріалами справи та не спростовано стороною відповідача, що експерт ОСОБА_6 безпосередньо ТЗ не оглядав, а його звіт № 18-D/13/68/ було складено на підставі протоколу огляду місця ДТП та фото пошкодженого транспортного засобу, що є порушенням п. 5.1, п. 7.1 та п. 8.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та п. 1.9 Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року по справі 752/16797/14-ц, сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який склав оцінщик, особисто не оглянувши пошкоджений транспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги, що висновок експертизи №3309/23 від 28.09.2023 року не визначає вірного розміру матеріального збитку, колегія суддів вважає, безпідставними, оскільки належними доказами даний висновок експерта спростовано не було, відповідна експерта у суді апеляційної інстанції не призначалась, а також не було включено до апеляційної скарги заперечення щодо відмови місцевим судом у проведенні відповідної експертизи за для визначення розміру матеріальної шкоди.

Із змісту п. 34.4 ст. 34 Закону вбачається, що замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу дозволяється, як потерпілому так і страховику. Обов`язок страховика, передбачений п. 34.2 ст. 34 Закону спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п. 34.3 ст. 34 Закону.

Таким чином, п. 34.4 ст. 34 Закону передбачено право потерпілої особи на самостійне залучення експерта або юридичні особи, у штаті яких є експерти для визначення розміру шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Отже, висновок експерта складений на замовлення учасника справи прирівнюється до висновку експерта, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Позивач звернувся до судового експерта для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля. Експерт Дроздов Ю.К. за результатами огляду склав висновок № 3309/23 від 28.09.2023 року.

Суд дійшов до обґрунтованих висновків, що відповідно до вищевказаних положень закону саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати шкоду завдану унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується сум стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ №214325524 за період з 05.09.2023 року по 19.03.2024 року у розмірі 14412,46 грн., інфляційних збитків за період з 05.09.2023 року по 19.03.2024 року у розмірі 2601,24 грн. та 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України за період з 05.09.2023 року по 19.03.2024 року у розмірі 1297,71 грн. то колегія суддів вважає, що місцевим судом було безпідставно стягнуто вказані суми, оскільки відповідно до пункту 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 18311,41 грн. підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні цієї вимоги, оскільки вказані суми нараховані після 24 лютого 2022 року,що прямо заборонено законом.

Що стосується розміру суми за надану правничу допомогу.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У разі недотримання вимог ч.4ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 у суді першої інстанції представляв адвокат Негробов О.В. на підставі ордера Серія АЕ, №1176904 від 06.10.2023 року.

До заяви про стягнення судових витрат останнім було надано договір № б/н про надання правничої допомоги від 05.10.23 року, додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги від 05.10.23 року та Акт приймання-передачі виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги (т.2 а.с.92-96).

Крім того, представником позивача було надано докази оплати адвокатських послуг в загальному розмірі на 32500 грн.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 32500 грн., на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки дана сума не відповідає критерію складності справи та обсягом наданих послуг,оскільки з наданого Акту виконаних робіт вбачається, що більшість наданих адвокатом послуг це складання та направлення іншим учасникам справи клопотань та їх направлення, а отже колегія суддів дійшла висновку, що сума на відшкодування витрати на правничу підлягає зменшенню до 10000 грн.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія Оранта» задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 214325524 за період з 05.09.2023 р. по 19.03.2024 р. включно в розмірі 14412,46 грн., інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 214325524 за період з 05.09.2023 р. по 19.03.2024 р. включно в розмірі 2601,24 грн., 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 214325524 за період з 05.09.2023 р. по 19.03.2024 р. включно в розмірі 1297,71 грн. скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року в частині стягнення витрати на правничу допомогу змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривен.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Халаджи