Дата документу 26.05.2025
Справа № 334/1820/25
Провадження № 2/334/1615/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Міщенко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2025 року до суду звернулося ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові посилалися на те, що 20.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 103618925. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно п.6 Кредитного договору, Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника.

Відповідно п.2.1 Кредитного договору Кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно п.1.1 Кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2 Кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1 Кредитного договору.

16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно Реєстру боржників від 16.07.2024 року до Договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 32565 грн., з яких: 6840 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24205 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1520 грн. - заборгованість за комісією.

3 моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 16.07.2024 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 103618925 в розмірі 32565 грн., з яких: 6840 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24205 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1520 грн. - заборгованість за комісією.

Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 103618925 в розмірі 32565 грн., з яких: 6840 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24205 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1520 грн. - заборгованість за комісією, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

12.03.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25.04.2025 року до суду звернулася ОСОБА_1 з додатковими письмовими поясненнями, в яких посилалася на те, що позовні вимоги визнає частково в сумі 12520 грн., а саме: за договором з ТОВ «Мілоан» (бренд «Tengo»), укладеним на суму 8000 грн. зі строком повернення 15 днів, погоджується з наступними сумами: 8000 грн. - тіло кредиту; 3000 грн. - відсотки за користування кредитом протягом 15 днів; 1520 грн. - комісія, згідно індивідуальних умов договору. Кредитні кошти було отримано та використано. Інша частина позовних вимог (близько 20000 грн.) є безпідставною та нарахована незаконно.

Прохала позовні вимоги задовольнити частково в сумі 12520 грн., у задоволенні решти вимог відмовити.

21.05.2025 року до суду звернулася ОСОБА_1 з додатковими поясненнями, в яких посилалася на те, що вона визнає, що кредит було отримано і строк його повернення сплив, однак позовні вимоги визнає частково в сумі 10412 грн., яка відповідає фактичній сумі зобов`язання за договором, в іншій частині позов є необґрунтованим і має бути залишений без задоволення. Зазначена сума складається з платежів: 6840 грн. залишок основної суми кредиту (тіло кредиту) після часткового погашення 1160 грн. із наданих 8000 грн.; 2052 грн. нараховані проценти за користування кредитом протягом встановленого договором строку (15 днів); 1520 грн. комісія, передбачена умовами кредитного договору. Іншу частину вимог позивача (понад 22 тис. грн.) вважає незаконною та безпідставною. Позивач сформував цю додаткову суму заборгованості шляхом нарахування штрафних санкцій і процентів за період після спливу встановленого договором строку кредитування. Такі вимоги суперечать нормам цивільного законодавства та спеціального законодавства про споживче кредитування. Після закінчення строку дії кредитного договору відсутні підстави для нарахування процентів. Строк користування кредитом (15 днів) сплив, відтак подальше утримання боржником коштів позивача є неправомірним.

Прохала стягнути заборгованість за договором споживчого кредиту в розмірі 10412 грн. (тіло кредиту, проценти за користування кредитом та комісія); в задоволенні решти позовних вимог відмовити; судові витрати розподілити між сторонами відповідно вимог законодавства.

26.05.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позову прохали проводити розгляд справи у відсутність представника, не заперечували проти заочного розгляду справи.

26.05.2025 року відповідач в судове засідання не з`явилася, 21.05.2025 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася відповідач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 07.03.2025 року та матеріалами справи.

20.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103618925.

Згідно п.1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно п.1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн. у валюті Українська гривня.

Відповідно п.1.3 Договору кредит надається строком на 15 днів з 20.11.2021 року (строк кредитування).

Відповідно п.1.4 Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 05.12.2021 року.

Відповідно п.1.5 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 12520 грн.

Відповідно п.1.5.1 Договору комісія за надання кредиту 1520 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово.

Відповідно п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом 3000 грн., які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Відповідно п.5.1 Договору Позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав паспорт споживчого кредиту; отримав проект Договору з додатками; ознайомився з Правилами, що розміщені на веб-сайті тощо.

Відповідно п.6.1 Договору Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Аналогічні умови зазначені у Паспорті споживчого кредиту №103618925, який є Додатком №2 до Договору.

Згідно копії платіжного доручення № 35439944 від 20.11.2021 року на виконання умов договору ТОВ «Мілоан» через банк «Приватбанк» перерахувало 20.11.2021 року на користь ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 суму 8000 грн. з призначенням платежу: кошти згідно договору №103618925.

Відповідно копії відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №1.11.2021 року - надано кредит на суму 8000 грн., 20.11.2021 року нараховано комісію за надання кредиту 1520 грн.; також ОСОБА_1 сплатила: 05.12.2021 року 800 грн. - погашення тіла кредиту, 1356 грн. погашення процентів по кредиту; 20.12.2021 року 360 грн. - погашення тіла кредиту, 1172 грн. - погашення процентів по кредиту.

16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 32565 грн., з яких: 6840 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24205 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1520 грн. - заборгованість за комісією.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.

В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».

Відповідно п.5,6,12 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно ч.4,6,8,12 ст.11 вказаного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підтвердження договірних відносин між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 позивачем надано суду копії: договору про споживчий кредит № 103618925 від 20.11.2021 року; паспорту споживчого кредиту до договору № 103618925; платіжного доручення № 3543994 від 20.11.2021 року; відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №103618925.

Суд вважає надані докази належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, суд вважає, що факт підписання між сторонами договору про споживчий кредит № 103618925 від 20.11.2021 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки розділом 6 Договору сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі умови Договору, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого ТОВ «Мілоан» нарахувало відповідачу заборгованість на загальну суму 32565 грн., з яких: 6840 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24205 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1520 грн. - заборгованість за комісією.

В подальшому 16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно Витягу з Реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 32565 грн., з яких: 6840 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24205 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1520 грн. - заборгованість за комісією.

Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту:

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103618925 ОСОБА_1 сплатила: 05.12.2021 року 800 грн. - погашення тіла кредиту; 20.12.2021 року 360 грн. - погашення тіла кредиту; всього в сумі 1160 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту складає: 8000 грн. 1160 грн. = 6840 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами:

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у Постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Умовами Договору передбачено розмір процентів за користування кредитом, що становлять 3000 грн., які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування, також сторонами Договору визначено строк кредитування 15 днів, термін повернення кредиту 05.12.2021 року.

Відповідно відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №103618925 ОСОБА_1 сплатила: 05.12.2021 року 1356 грн. погашення процентів по кредиту; 20.12.2021 року 1172 грн. - погашення процентів по кредиту; всього в сумі 2528 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за відсотками в межах дії кредитного договору (15 днів з 20.11.2021 року по 05.12.2021 року) складає: 3000 грн. 2528 грн. = 472 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Даних щодо пролонгації дії Договору матеріали справи не містять, тому нараховані відсотки поза межами строку кредитування не ґрунтуються на законі та не підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача комісії:

Відповідно п.1.5.1 Договору комісія за надання кредиту 1520 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово.

Під час укладення кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, проти положень договору про споживчий кредит, умовами якого передбачено сплату комісії за надання кредиту, не заперечував, дійсність договору не оспорював.

Тому, суд приходить висновку, що передбачена умовами договору одноразова комісія у сумі 1520 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, суд враховує часткове визнання позову відповідачем.

В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 32565 грн. задоволено вимоги на суму 8832 грн., тобто на 27,12 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 821,19 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри буд.30, IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за договором про споживчий кредит №103618925 від 20.11.2021 року в розмірі 8832 грн. (вісім тисяч вісімсот тридцять дві гривні 00 копійок), з яких: 6840 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 472 грн. сума заборгованості за відсотками; 1520 грн. заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри буд.30, IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 821,19 грн. (вісімсот двадцять одна гривня 19 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 05 червня 2025 року.

Суддя: С.М. Телегуз