Номер провадження: 22-ц/813/2678/25
Справа № 523/7329/24
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

з участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 20 вересня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 05.12.2011 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 зазначила, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинено, спільного господарства не ведуть.

ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області (актовий запис № 6 від 05.02.2011 року).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовський районний суд м. Одеса рішенням від 20 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнив.

Шлюб, укладений 05 лютого 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 06, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвав.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення врахував, що у сторін сім`я розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу, заходи, вжиті судом щодо примирення сторін, результатів не дали, тому суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 20 вересня 2024 року та направити справу на новий розгляд за встановленою законом підсудністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач в позовній заяві не зазначила належним чином підтвердженні підстави застосування альтернативної підсудності для відкриття провадження у справі за місцем її проживання.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача заявлялося клопотання про передачу справи за підсудністю.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що працює водієм, більшість часу виконує роботу в межах Одеської області, а тому розгляд справи за місцем його реєстрації мав сприяти безпосередній участі в судовому розгляді.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.10.2024 року позивачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надходило.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в судове засідання не заявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 повідомлений у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, шляхом отримання судової повістки 09.052025 року,що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 повідомлена у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Судова повістка направлялась відповідачу за адресою реєстрації, однак повернулась не врученою з причин «адресат відсутній за вказаною адресою», вказана адреса зазначалась позивачем у заяві від 19 лютого 2025 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що у сторін сім`я розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу, заходи, вжиті судом щодо примирення сторін, результатів не дали, тому суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 05.02.2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом вказаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем в суді першої інстанції заявлялося клопотання про надання строку на примирення строком 6 місяців, посилаючись на те, що соціальна напруженість, воєнний стан, погіршення економічного стану це все об`єктивно впливає на морально-психологічний стан людей, тому подання цього позову дружиною розцінює як певний емоційний порив, котрий з часом мине. Його відношення до дружини не змінилося, він готовий робити все для збереження сім`ї.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 08 серпня 2024 року надано сторонам строк для примирення терміном на один місяць. Провадження у справі зупинено.

12.09.2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява в якій вона підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Отже під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сторони не примирились. Повторних клопотань про надання сторонам строку для примирення, відповідачем не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил підсудності не заслуговують на увагу з огляду на таке.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач повинен дотримуватися вимог закону щодо територіальної юрисдикції (підсудності) розгляду цивільних справ, передбачених параграфом 3 глави 2 розділу І ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Системний аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що позов до фізичної особи може бути пред`явлений як за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, так і за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Винятки з указаного правила становлять альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.

Положення частини 1 статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

08.08.2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Ленець О.В. звертався із клопотанням про передачу справи за підсудністю, посилаючись на положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, яка передбачає, що позови до фізичної особи в пред`являються в суд за місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом, зазначає. Що зареєстрований за адресою: Одеська область, Миколаївський район, с. Олексіївка, що територіально відноситься до Миколаївського районного суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 08 серпня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про передачу справи за підсудністю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що для того, щоб позивач при зверненні з вимогами про розірвання шлюбу мав право скористатися можливістю обрати суд за правилами альтернативної підсудності, необхідною є наявність однієї з таких умов: 1) на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти; 2) він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Звертаючись до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 пред`явила його за зареєстрованим місцем свого проживання. При цьому, в позові позивач зазначив, що діти, після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем.

Відповідачем подавалися до суду в рамках розгляду зазначеної справи процесуальні документи, правом на подання відзиву відповідач не скористався, проте жодною заявою не спростовувано перебування дітей на утриманні позивача.

Отже, визначальною обставиною для встановлення підсудності справи за позовом про розірвання шлюбу є саме факт перебування малолітніх дітей на утриманні позивача. При цьому, відповідач суді першої інстанції не заперечував обставин того, що малолітні доньки сторін знаходяться на утриманні матері та проживають з нею.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2019 року у справі № 585/1461/19.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що розгляд справи за місцем реєстрації відповідача мав сприяти безпосередній його участі в судовому розгляді, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції явка відповідача в судовому засіданні не визнавалася обов`язковою. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції від імені ОСОБА_2 на підставі ордерів діяли адвокати Ленець О.В. та Смірнов В.С. Також, відповідач не був позбавлений права звернутися до суду з заявою про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України, тому зазначені доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , перебування на її утриманні двох малолітніх дітей, позивач відповідно до положень частини 2 статті 28 ЦПК України звернулась із цим позовом до Суворовського районного суду м. Одеси за правилами альтернативної підсудності, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 20 вересня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

Ю.П.Лозко