Справа № 712/5508/24
Провадження № 2/712/302/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого Токова С.Є.,

за участю секретаря судового засідання Білик О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Просить суд визначити додатковий строк, тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 27 червня 2023 року).

Після сметі ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 ніколи не говорила позивачу про свої наміри скласти на неї заповіт, а також постійно вказувала, що квартира була отримана нею ще за радянських часів і належить їй на праві користування. Правовстановлюючих документів на квартиру ОСОБА_2 позивачу не показувала.

На початку березня 2024 року, позивач разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_3 , прибираючи в квартирі ОСОБА_2 та перебираючи речі в квартирі, випадково натрапила на пакет документів, а саме: Свідоцтво на право власності на житло, яке видане органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси від 30.07.1998 року та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 262, книга 177; Договір дарування 1/2 частини квартири від 18.08.1999 року, який посвідчено Захарченко Анжелою Іванівною, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3693; Заповіт від 20.08.1999 року, який посвідчено Захарченко Анжелою Іванівною, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3790; Технічний паспорт на приватизовану квартиру від 25.06.1999 року.

Зі змісту документів на квартиру позивач довідалась, що квартира належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва на право власності на житло та Договору дарування 1/2 частини квартири.

З огляду на зміст Заповіту від 20 серпня 1999 року, позивач 04 квітня 2024 року звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Ткаченко Інни Павлівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру.

16 квітня 2024 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 194/02-31 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Ткаченко Інною Павлівною у зв`язку з тим, що спадкоємцем (позивачем) не надано документів на підтвердження факту прийняття спадщини у встановлений законом спосіб, необхідних для вчинення нотаріальної дії, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено. На підставі заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 57/02-14 заведено спадкову справу за № 57/02-14.

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 січня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. Справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі.Позовінв миоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, причини неявки сууд не відомі.на попередніх судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відзив на позов не надходив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 27 червня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).

Позивач ОСОБА_1 являється онукою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 від 05.02.1964 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та Свідоцтвом про народження № НОМЕР_3 від 14.05.1991 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1 .

На дату смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті серії НОМЕР_4 , який виданий 05.10.1999 року Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області.

02 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІЛЛА ЧЕРКАСИ", , як Центром соціального обслуговування з однієї сторони, ОСОБА_2 , як отримувачем з другої сторони та позивачем, як платником з третьої сторони було укладено Попередній договір про укладення в майбутньому договору з надання соціальних послуг підтриманого проживання осіб похилого віку.

Згідно умов вказаного договору сторони домовились укласти в майбутньому договір з надання соціальних послуг підтриманого проживання на умовах та в строки зазначені даним договором після комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги підтриманого проживання та розробки Індивідуального плану надання соціальних послуг.

Згідно п. 2.4. Договору сторони домовились, що соціальні послуги мають бути надані Центром соціального обслуговування на суму не більшу 11 000,00 грн. на місяць.

Починаючи з лютого місяця 2023 року по червень місяць 2023 року включно, ОСОБА_2 перебувала в Центрі соціального обслуговування ТОВ "ВІЛЛА ЧЕРКАСИ", а позивач здійснювала фінансування, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 02 лютого 2023 року про оплату 11 000,00 грн.; квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 25 лютого 2023 року про оплату 11 000,00 грн.; квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 31 березня 2023 року про оплату 11 000,00 грн.; квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 28 квітня 2023 року про оплату 11 000,00 грн.; квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 01.06.2023 року про оплату 11 000,00 грн.

04 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси 30.07.1998, договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. 18.08.1999 за реєстровим № 3693. Спадкоємцем наданий оригінал заповіту, посвідчений від імені ОСОБА_2 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. 20.08.1999 за реєстровим № 3790.

Постановою приватного нотаріуса ЧМНО Ткаченко І.П. від 16.04.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 , у звязку з тим, що спадкоємцем не надано документів на підтвердження факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції (далі - Порядок) передбачено, що При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

В обгрунтування підстав звернення до сууд з указаним позовом, Позивач посилається на те, що у встановлений законом строк не реалізувала своє право на прийняття спадщини шляхом написання нотаріальної заяви, у зв`язку з тим, що не знала про існування заповіту та належності померлій на праві приватної власності квартири.

Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що якщо особа не прийняла спадщину в установлений законом строк, вона може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (абз.1 п. 24 Постанови). При цьому, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2 п. 24 Постанови).

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Пунктом 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04.11.2015 року № 6-1486цс15.

Відповідно до положень Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішення даного спору суд звертає увагу на те, що Позивачу на момент посвідчення заповіту від 20.08.1999 року на її користь було лише 13 років. З огляду на вказане, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, адже у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18, від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18, від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, від 29 січня 2020 року у справі № 489/1583/17.

Відповідно до інформації, що міститься у листі приватного нотаріуса ЧМНО Ткаченко І.П. від 15.07.2024, наданої на ухвалу суду, із заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право нас падщину за заповітом, після смерті ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_1 , 1986 року народження. Інших заяв при прийняття спадщини не надходило.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці з дня набрання рішщеням законної сили.

Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину.Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Черкаська міська рада, , адреса: 18001, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36.

Третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу м. Черкаси Демиденко Ольга Анатоліївна, 18002, м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 31.