Провадження № 22-ц/812/696/25 Суддя першої інстанції Чаричанський П.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Миколаїв Справа № 490/9813/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2025 року, повне судове рішення складено 12 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чаричанського П.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 23 серпня 2019 року ОСОБА_2 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту.

23 серпня 2019 року ОСОБА_2 підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн; тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; строк кредитування: 20 років (пункт 1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 43,2% (в подальшому відбулась зміна відсоткової ставки до 42,0%). Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частин 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% .

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 06/23, тип - Універсальна. Згодом Відповідачем додатково отримана наступна картка: 455663, строк дії - 06/27, тип - Картка «Універсальна».

Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 07 жовтня 2024 року має заборгованість 93 428.83 грн, яка складається з наступного: 74 243.10 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19 185.73 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 93 428.83 грн та судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді отримання професійної правничої (правової) допомоги у сумі 15 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації.

Навпаки АТ КБ «ПриватБанк» у своїй відповіді на відзив від 04 грудня 2024 року та поясненнях від 02 січня 2025 року погоджується, що відбулися саме шахрайські дії третіх осіб по відношенню до клієнта банку ОСОБА_2 в результаті яких 13 березня 2023 року з його картки не санкціоновано списано грошові кошти у сумі 74 773.92 грн, а платежі з картки клієнта взагалі здійснені через додаток МоноБанку, термінал MONO011.

Не погодившись з рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт шахрайства у відношенні ОСОБА_2 став можливим через порушення клієнтом Умов і правил надання банківських послуг.

У даній справі відповідач своїми діями сприяв втраті та незаконному використанні третіми особами інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, та не перевірив, чи власна бездіяльність позивача щодо збереження його фінансового номеру телефону не сприяла тому, що сторонні особи могли використати її фінансовий номер для здійснення несанкціонованих банківських переказів.

Саме відповідач повинен нести відповідальність за здійснення вчинених платіжних операцій.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку та неправомірних дій банку.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Стосовно стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Справу було розглянуто в третьому судовому засіданні, тобто відбувся швидкий розгляд справи без тривалих засідань.

Сума витрат не є пропорційною до складності справи, вона розглядалась в порядку спрощеного провадження, фактично пояснення по справі дублюються, а тому незрозуміла кількість витраченого часу та встановлено завищену суму.

Сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю справи та не є пропорційною щодо витраченого часу, не є доведеною, що була фактичною та неминучою.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник Заливчий Я.В., надав відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач зазначав, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі обставини справи та надав оцінку усім доказам які були надані позивачем та відповідачем.

В апеляційній скарзі доводи позивача щодо незаконності ухваленого рішення зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та ґрунтуються на тих самих аргументах з приводу обставин збільшення кредитного ліміту та зняття коштів з карткового рахунку відповідача за спірними транзакціями невідомими особами, що і у відповіді на відзив.

Будь-яких посилань на нові обставини, що підлягають встановленню та докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції не наводить.

Клопотання банку про долучення аудіозапису телефонної розмови не підлягає задоволенню, а розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід здійснювати в межах доводів та доказів, що були надані сторонами в суді першої інстанції.

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі обставини справи та надав оцінку усім доказам які були надані позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим апеляційна скарга банку не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідач 23 серпня 2019 року звернувся до Банку з Анкетою заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та з цього часу був користувачем послуг позивача та отримав платіжний інструмент - кредитну картку тип «Універсальна» № НОМЕР_1 , яка в подальшому була перевипущена, зі встановленим кредитним початковим лімітом 5 000 грн ( з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 75 000 грн) та строком дії картки до 06/2023.

За умовами укладеного договору: річна процентна ставка 42.0%; сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну карту, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (пункт 1.4 Договору; розмір мінімального обов`язкового платежу 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 1.4 Договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (пункт 1.5 та пункт 2.1.1.2.12 Договору.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, стверджував, що 13 березня 2023 року невідомі особи заволоділи доступом до його аканту в системі «Приват24», збільшили встановлений кредитний ліміт по картці «Універсальна» до 75 000 грн та у період з 09.23 до 09.24 здійснили три платіжні операції з перерахування коштів на рахунок в іншому банку.

Відповідач зателефонував до служби клієнтів на телефонний номер 3700 та повідомив про викрадення грошей.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 квітня 2023 року № 0000683 ОСОБА_2 заявив про злочин, що кваліфіковано за частиною 3 статті 190 КК України, а саме те, що 13 березня 2023 року невстановленими особами, шляхом дзвінків з тел. +05 та +89, представившись співробітниками служби банку, та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки з картки заявника № НОМЕР_1 заволоділи грошовими коштами заявника в сумі 74 773.92 грн, чим спричинив майнову шкоду.

Вказані події підтверджуються випискою по картці № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , а саме те, що 13 березня 2023 року на рахунку ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт 75 000 грн та було здійснено три операції з переводу грошових коштів на суми :11 900 грн, 29 999 грн та 29 999 грн, а також встановлені суми комісій за переводи: 476 грн, 199.96 грн та 199.96 грн.

23 червня 2023 року відповідач звернувся до Банку щодо роз`яснення ситуації, що сталася.

29 червня 2023 року на звернення відповідача надано роз`яснення, що Банк не може повернути кошти, оскільки платіжні операції 13 березня 2023 року здійснювалися на сторонньому ресурсі через додаток МоноБанку шляхом ручного вводу номеру картки, строку дії та СVV-коду. Також ОСОБА_2 відмовлено в призупиненні нарахування відсотків за вказаним кредитом.

Банком було проведено службове розслідування за результатами якого було встановлено наступне:

ОСОБА_2 посилається на шахрайські дії, з боку невідомих осіб, під впливом яких, будучи введений ними в оману під час телефонного дзвінка, було зроблено грошовий переказ, в результаті чого з його картки НОМЕР_1 несанкціоновано списано грошові кошти. У сумі 74773.92 грн.

Згідно виписки по картці 412949:

13/03/2023 09:23:43 - 31,198.96 грн; -29,999.00; - 1,199.96 переказ зі своєї картки;

13/03/2023 09:24:01 - 12,376.00 грн; -11,900.00; - 476.00 - переказ зі своєї картки;

13/03/2023 09:23:26 - 31,198.96 грн; -29,999.00; - 1,99.96 переказ зі своєї картки;

Данні з комплексу Оперетта:

ОСОБА_2 (7425194) 2023-03-13 09:55:00.0 74 773.92 ІЕ (не ПриватБанк). По карті клієнта операції здійснювала третя особа CLOSED.

Карта була підв`язана до безконтактної оплати NFC.

З телефонної розмови за номером 3700 вбачається, що 13 березня 2023 року об 09:49:10 год. відповідачу зателефонували, сказали зайти до додатку Приват 24 та підтвердити авторизацію. Після проходження авторизації зателефонували з іншого номера та задавали питання з приводу строку дії картки та три літери, які йдуть після нього, потім надіслали код до Приват24, який потрібно було підтвердити. Після цього було збільшено відповідачу кредитний ліміт.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 07 жовтня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 93428.83 грн, яка складається із 74 243.10 грн - заборгованості за кредитом, 19 185.73 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку що дії відповідача, який після списання грошових коштів з його картки звернувся до банківської установи та до органів поліції, повідомивши про цей факт, є достатнім підтвердженням того, що списання коштів відбулося поза його волею, а тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У статті 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до частини 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з частиною 5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Аналогічна норма міститься в пункті 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 № 164 (далі Положення № 164), згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач електронного платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно пункту 138 розділу VII Положення № 164 Емітент зобов`язаний:

1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення);

2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору;

3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення;

4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту;

5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту;

6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення № 164 користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно пункту 140 розділу VII Положення № 164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

У відповідності до пункту 146 розділу VII Положення № 164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно із статтею 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Відповідно до статей 32.1, 32.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

За матеріалами службової перевірки за фактом списання грошових коштів 13 березня 2023 року з карткового рахунку відповідача. Під час перевірки проведено аналіз здійснених транзакцій та встановлено, що відповідач за вказівкою невідомих осіб на своєму пристрою увійшов у Приват24 підтвердив авторизацію та повідомив невідомим особам, які йому зателефонували, дату картки та СВВ код, потім надійшов код, який відповідач підтвердив. Після таких дій відповідача збільшився кредитний ліміт до 75 000 грн та були списані ці кошти. Тільки після зазначених дій відповідач звернувся до оператора Банку по телефону 3700.

Отже, що виходячи з того, що оспорювані дії третіх осіб по відношенню до клієнта банку, в результаті яких з його картки не санкціоновано списано грошові кошти, сталися як наслідок в результаті дій клієнта, під впливом невстановлених осіб, а тому апеляційний суд погоджується, що вина банку у цьому випадку відсутня.

Таким чином, дії третіх осіб у відношенні клієнта стали можливими через порушення клієнтом Умов і правил надання банківських послуг: п.п. 2.1.4.48.1 відповідно до якого клієнт зобов`язується:

- не передавати Карти, ПІН-коди, постійний пароль, одноразові паролі і

контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або такі, що суперечать чинному законодавству; вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти;

- нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІН,

постійного пароля, одноразових паролів; операціям по зміні ПІНу.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг:

1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картку, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS повідомлення ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват 24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумісного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів;

1.1.5.13 Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки/рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг;

1.1.5.14 Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації;

2.1.4.7 Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третім особам, в разі якщо його дії або бездіяльності призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка діє можливість ініціювати платіжну операцію.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відповідач при користуванні банківською кредитною карткою порушив Умови і правила надання банківських послуг, зокрема, самостійно на своєму пристрої авторизувався у додатку Приват24, передав іншій особі по телефону (третя особа) дата картки та СВВ код, який клієнт Банку не повинен розголошувати, та повідомив код, що надійшов у Приват24; операції з карткою були виконані до моменту звернення клієнта до Банку (отримавши повідомлення щодо невідомих осіб, невідомі посилання, клієнт не звернувся до оператора банка 3700, продовжував користуватися карткою та відповідати на питання невідомої особи, підтверджував невідомі коди, що призвело до перерахування платежів третьою особою. Такі порушення з боку відповідача призвели до проведення спірних платіжних операцій, оскільки відповідач своїми діями розголосив третім особам облікову інформацію - дані картки третім особам при користуванні додатком Приват24.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено та не оспорюється відповідачем між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого визначені в письмових документах, які підписані сторонами договору.

Розрахунок, наданий позивачем містить достатні дані щодо строків внесення обов`язкового щомісячного платежу, строки на розмір коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості та дату і розмір витрачених позичальником кредитних коштів. З огляду на інформацію, що міститься в розрахунку, позичальник не дотримувався умов договору щодо внесення обов`язкових щомісячних платежів у визначені строки та розміри.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ( частина 3 стаття 12, стаття 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 стаття 12 ЦПК України).

Відповідач в суді першої інстанції не заперечував факту укладення кредитного договору та розрахунку заборгованості, наданого позивачем. При цьому, апеляційний суд вважає, що позивачем доведено факт незаконного переказу грошових коштів з карткового рахунку не з вини Банку, а тому відповідач повинен нести відповідальність за ці операції та відшкодувати заборгованість.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 були порушені умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за їх користування є порушеним.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Банку.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права помилково відмовив Банку в задоволенні його вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу;

За приписами частин 1, 2 статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 2 422.40 грн.

Подаючи апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 4 542 грн.

За результатами розгляду судом першої інстанції апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» та його позов було задоволено в повному обсязі.

За такого з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6 964.40 грн. Витрати на професійну правничу допомогу, заявлені відповідачем у суді першої інстанції, слід віднести за рахунок останнього.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 93 428 грн 83 коп. заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2019 року станом на 07 жовтня 2024 року, що складається: 74 243 грн 10 коп. заборгованість за тілом кредиту та 19 185 грн 73 коп. - заборгованість за простроченими процентами, а також 6 964 грн 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 04 червня 2025 року.