1Справа № 335/3347/25 2/335/1917/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Бойкинюк Д.П.,

за участю відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, яким просив визнати за собою право власності на частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що в період часу з 28.05.2016 по 19.08.2024 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вказане у позові нерухоме майно було набуто позивачем і відповідачем під час спільного проживання в офіційно зареєстрованому шлюбі, за Договором купівлі-продажу від 20.08.2019, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального договору Буцикіною Л.О. (реєстр. № 1366). Тому позивач вважає, що в силу вимог ст. ст. 60, 61, 63, 68 Сімейного кодексу України, ст. ст. 328, 355, 368 Цивільного кодексу України, він має право на половину цього майна, однак в позасудовому порядку вирішити це питання не вдається.

Ухвалою суду від 09.04.2025 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження, учасникам справи був наданий час подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, пославшись на неможливість бути присутнім через перебування на військовій службі, на підтвердження чого надав витяг з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2025 № 125 про відрядження за межі м. Запоріжжя.

Відповідач ОСОБА_1 письмового відзиву на позов не подала, в підготовчому судовому засідання заявила, що проти позову не заперечує, підтвердивши той факт, що спірна квартира була придбана під час її перебування у шлюбі з позивачем, і що придбання відбувалось в інтересах сім`ї, для їх спільного проживання.

Заслухавши пояснення відповідача і дослідивши наявні у справі докази, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Матеріалами справи підтверджується, що 28.05.2016 позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 234, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

20.08.2019, тобто під час перебування сторін у шлюбі, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального договору Буцикіною Л.О. (реєстр. № 1366), за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2 (п. 1). Також умови вказаного Договору передбачали, що чоловік покупця ОСОБА_2 , надав згоду на придбання вищезгаданої квартири, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального договору Буцикіною Л.О. (реєстр. № 1365) (п. 6), і те, що зміст ст. ст. 60, 65 Сімейного кодексу України сторонам роз`яснено нотаріусом (п. 12).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2024, яке набрало законної сили 19.08.2024, шлюб між сторонами був розірваний.

Оскільки відповідач не заперечувала того факту, що спірна квартира була придбана під час її перебування у шлюбі з позивачем, і що придбання відбувалось в інтересах сім`ї, для їх спільного проживання, а також що станом на час розгляду справи право власності на спірну квартиру продовжує бути зареєстрованим за відповідачем, - в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України ці факти не потребують окремого доказування.

Рішенням Запорізької міської ради від 29.09.2023 № 151 вулицю ОСОБА_4 у місті Запоріжжі перейменовано на АДРЕСА_3 .

Вирішуючи питання щодо правового режиму та поділу цього майна між сторонами, суд виходить з такого.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідач вказану презумпція не спростувала.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, саме мета придбання майна для використання в інтересах сім`ї, має пріоритет над всіма іншими обставинами, які за законом мають бути враховані при вирішенні питання про поділ майна, набутого під час шлюбу.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача законними і обґрунтованими, а визнання відповідачем позову таким, що не суперечить закону.

Самий факт того, що зі сторони покупця у договорі купівлі-продажу виступила лише відповідач, наведених вище висновків не спростовує.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 1, 13, 28, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, - задовольнити повністю.

В порядку поділу спільного майна, набутого під час шлюбу, визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (місце реєстрації АДРЕСА_4 ), право власності на частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - 101).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (місце реєстрації АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 1171,50 грн. (одна тисяча сто сімдесят одна грн. 50 коп.).

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (місце реєстрації АДРЕСА_4 ), з державного бюджету п`ятдесят відсотків судового збору, в сумі 1171,50 грн. (одна тисяча сто сімдесят одна грн. 50 коп.), сплаченого ним за квитанцією № від 08.04.2025 через АТ «Райффайзен Банк»

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв