Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого - судді Кравченко О.Ю. ,

за участю секретаря судового засідання Хорольської І.П.,

за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом Коломойця С.В.,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коломоєць С.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5,710 га, розташована на території Дмухайлівської сільської ради Новомосковського (попередня назва Магдалинівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020.

Право власності спадкодавцю ОСОБА_3 належало на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП №006636, виданого Дмухайлівською сільською радою від 16.11.2000, який був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю серії МД№1596.

В силу свого поважного віку та стану здоров`я, ОСОБА_3 з 2017 року не могла самостійно дбати про себе й потребувала сторонньої допомоги, що зумовило позивачку з 2017 року постійно проживати з матір`ю без реєстрації місця проживання, доглядати її до дня смерті, за адресою АДРЕСА_1 . Тобто позивачка, в зв`язку з постійним проживання з матір`ю до моменту її смерті, фактично прийняла спадщину.

За життя мати позивачки заповіту не залишила, іншим спадкоємцем за законом є ОСОБА_2 .

У вересні 2024 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори, з наміром отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що остання не прийняла спадщину у визначений законом термін та не підтвердила факт постійного проживання.

Позивач не погоджується з відмовою нотаріуса, оскільки на момент смерті своєї матері вона постійно проживала разом із спадкодавцем та вважається такою, що прийняла спадщину.

У зв`язку з чим, просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частину земельної ділянки площею 5,710 га, яка розташована на території Дмухайлівської сільської ради Новомосковського (попередня назва Магдалинівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020.

У свою чергу, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначає, що він є спадкоємцем за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті матері залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5,710 га, що розташована на території Дмухайлівської сільської ради Новомосковського (попередня назва Магдалинівського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020, право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_3 .

В силу свого поважного віку та стану здоров`я, ОСОБА_3 , потребувала сторонньої допомоги, оскільки вона вже не могла самостійно дбати про себе, що зумовило його та ОСОБА_1 , яка є його рідною сестрою, здійснювати постійний та безперервний догляд за матір`ю. У зв`язку з даною обставиною, з 2017 року вони разом з сестрою постійно проживали з матір`ю без відповідної реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , а тому фактично прийняли спадщину. Він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.

Просить встановити факт свого постійного проживання разом зі спадкодавцем, ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частину земельної ділянки площею 5,710 га, розташованої на території Дмухайлівської сільської ради Новомосковського (попередня назва Магдалинівського) району Дніпропетровської області цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020.

Ухвалою від 21.11.2024 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву. Витребувано у Магдалинівській державній нотаріальній конторі засвідчену копію спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 .

Ухвалою від 18.12.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 21.02.2025 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, цивільні справи об`єднані в одне провадження.

Ухвалою від 24.03.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом, ОСОБА_1 та її представник, адвокат Коломоєць С.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову не заперечували.

Відповідач за первісним позовом, ОСОБА_2 підтримав зустрічний позов, проти задоволення первісного позову не заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вислухав пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва по народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10-11).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.87).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.11.2021 року, виданого Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із належної останній на праві власності земельної ділянки площею 5,7100 га, кадастровий номер :01:001:1020 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чернеччинської (Дмухайлівської) сільської ради Магдалинівського (на теперішній час Самарівського) району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №006636 від 16.11.2000, виданого Дмухайлівською сільської радою та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.12.2021 (а.с.13-18).

Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 05.09.2024 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва на спадщину за законом після смерті її матері, ОСОБА_3 , у зв`язку з пропущенням терміну для прийняття спадщини, не підтвердженим фактом постійного сумісного проживання разом з спадкодавцем по день смерті. (а.с. 23).

Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 05.09.2024 відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва на спадщину за законом після смерті його матері, ОСОБА_3 , у зв`язку з пропущенням терміну для прийняття спадщини, не підтвердженим фактом постійного сумісного проживання разом з спадкодавцем по день смерті. (а.с. 51).

Як вбачається з копії спадкової справи №44/2022 до майна померлої ОСОБА_3 , остання за життя заповіту не залишила, інші спадкоємці за законом відсутні (а.с.42-51).

Як вбачається з акту фактичного провадження від 17.09.2024, складеного депутатом Чернеччинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Орищенком В.П. у присутності сусідів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживала в АДРЕСА_1 з 2017 ркоу до дня смерті, та разом з нею проживали: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 донька (а.с.20).

Як вбачається з довідки виконавчого Чернеччинської сільської ради Новомосковськго району Дніпропетровської області від 17.09.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 2017 року до дня смерті. Разом з нею проживали донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доглядали її до дня смерті (а.с.21).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що мешкає по сусідству зі сторонами у с.Дмухайлівка. У 2014 році, коли хата ОСОБА_9 стала розвалюватися, позивачка ОСОБА_1 забрала мати до себе, а приблизно з 2017 року ОСОБА_1 та її брат, ОСОБА_2 постійно проживали разом з матір`ю по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_9 потребувала постійного догляду, і її неможливо було залишати одну. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , поховали її діти.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Встановлення зазначених обставин є необхідним для вирішення питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Згідно із пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (у редакції, чинній на момент винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 06 травня 2020 року у справі № 478/1995/18, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

У разі наявності спору про право цивільне, такі факти підлягають розгляду в позовному провадженні разом з вимогою матеріального характеру.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Таким чином, у судовому порядку в спадкових правовідносинах підлягають встановленню факти родинних відносин, постійного проживання на час відкриття спадщини лише щодо осіб, які є відповідно спадкоємцем та спадкодавцем, та лише у разі, якщо від їх встановлення залежить виникнення права на спадкування.

У разі, якщо від встановлення таких фактів не залежить виникнення права на спадкування, вони не підлягають встановленню в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є донькою та сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з донькою ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 по день своєї смерті, що підтверджується актом фактичного проживання від 17.09.2024, довідкою виконкому Чернеччинської сільської ради від 17.09.2024 та показаннями свідка ОСОБА_8 .

Факт відсутності реєстрації ОСОБА_3 на момент її смерті за адресою місця проживання її доньки ОСОБА_1 та сина, ОСОБА_2 , жодним чином не спростовує факту саме постійного проживання спадкоємців зі спадкодавцем, і не являється визначальним фактором при оцінці вказаних правовідносин.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав.

Правові висновки у вказаних справах ґрунтуються на тому, що факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємця для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджується не лише фактом їх реєстрації за однією адресою, а й іншими належними і допустимими доказами.

Застосування такого підходу щодо встановлення факту спільного проживання спадкодавця та спадкоємця для прийняття спадщини незалежно від факту їх реєстрації за однією адресою відповідає положенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», нормам Книги шостої ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду, оскільки спрямоване на безперешкодну реалізацію спадкоємцем своїх прав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 станом на день її смерті.

Щодо позовних вимог первісного та зустрічного позовів про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день смерті матері, ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , отже, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори від 05.09.2024 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.

Враховуючи те, що спадкоємці за законом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої матері, ОСОБА_3 , з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги первісного позову в цій частині, та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 5,710 га, яка розташована на території Чернеччинської (Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020. Суд також вважає за необхідне задовольнити вимоги зустрічного позову, та визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки площею 5,710 га, яка розташована на території Чернеччинської (Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши подані сторонами докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позову підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем, ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 5,7100 га, яка розташована на території Чернеччинської (Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем, ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 5,7100 га, яка розташована на території Чернеччинської (Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: 51100, Дніпропетровська область, Самарівський район, с-ще Магдалинівка, вул.Центральна, 32.

Повний текст рішення суду складений 02 червня 2025 року.

Суддя О.Ю. Кравченко