Справа № 522/7034/24-Е
Провадження № 2/522/110/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» 02.05.2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди у розмірі 124 647,62 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 04.01.2022 року інспекторами Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції щодо ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративні правопорушення ААД № 221488, ААД № 221489 та ААД № 221490.Відповідно до вказаних протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вмінено порушення вимог п.2.5., п.2.3.б, п.10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме в тому, що він о 15 годині 39 хвилин 04 січня 2022 року, керуючи автомобілем марки «Kia Optima», н/з НОМЕР_1 , біля буд. № 47/1 по вул. Генерала Бочарова в м. Одесі не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміни, здійснив рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Renaul tLogan», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим завдав транспортним засобам механічні пошкодження; після чого, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце цієї пригоди; а також в подальшому, будучи притягнутим 01 жовтня 2021 року до відповідальності, передбаченої ч 1 ст. 130 КУпАП, на вимогу працівника поліції відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння. У зв`язку з виявленими наступними ознаками: поведінка, що не відповідає обстановці: тремтіння пальців рук; розширені зіниці очей, що не реагують на світло.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2022 року у справі № 523/1006/22, за наслідками розгляду вказаного вище протоколів, провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченими ст.122-4, ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Окрім того, 04.01.2022 року тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 Полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Гальчинський Дмитро Валентинович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАБ № 116783 від 04.01.2022 року, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КАП України у вигляді штрафу в розмірі 2400 грн. З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом КІА ОРТІМА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належність ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , 04.01.2022 року о 15:39 на АДРЕСА_3 , здійснив ДТП будучи позбавлений права керування.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2022 року було визнано протиправною та скасовано постанову тимчасово виконуючого обов`язки командира взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 Полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гальчинського Дмитра Валентиновича про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 04.01.2022 року серії БАБ № 116783, якою до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано адміністративне стягнення (штраф) розмірі 20 400 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 року апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції було задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року змінено в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Абзац 4 резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року викладено у наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції в особі структурного відокремленого підрозділу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн. /чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок/ та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. /чотири тисячі/». В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року було залишено без змін.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконні дії відповідача-незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справ про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Матеріали позову суддя отримала 03.05.2024 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 576528 від 03.05.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 30.03.2007 року за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 07.05.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.06.2024 року.

03.06.2024 року від представника Департаменту патрульної поліції до суду надійшов відзив, в якому просили у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування відзиву зазначено, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не розповсюджується на Департамент патрульної поліції, оскільки він не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, не є органом досудового розслідування, прокуратури або судом. Також зазначено, що ст. 1176 ЦК України також не може бути застосована, оскільки наявні: невідповідність суб`єктного складу, тобто моральна шкода може бути відшкодована в разі завдання такої шкоди громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду; відносно позивача не відбулося: ні незаконного засудження, ні незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, ні незаконного застосування запобіжного заходу, ні незаконного затримання, ні незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Крім того дії ДПП або його посадових осіб відносно позивача не визнавались незаконними або протиправними. Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-процесуального правового характеру і не може бути доказом того, шо дії та бездіяльність ДПП заподіяло позивачу моральної шкоди.

У підготовчому засіданні 10.06.2024 року був присутній представник Департаменту патрульної поліції - Некришев Є.А., просив прийняти відзив на позов. Проти клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи не заперечував.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цвігун А.В. у підготовчому засіданні зазначив, що відзив не отримували, проте не заперечував проти прийняття відзиву, просив надати час для його ознайомлення та відкласти розгляд справи.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представників сторін, прийнято відзив та надано час представнику позивача на ознайомлення з відзивом та на подання відповіді на відзив, розгляд справи відкладено на 01.07.2024 року.

17.06.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Цвігун А.В. через систему «Електронний суд» надав відповідь на відзив, в якому просив позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення рішення.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регулюється також порядок відшкодування шкоди у випадку незаконного притягнення громадянина до адміністративної відповідальності. Усталена судова практика вказує на те, що закриття справ про адміністративне правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини та від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу.

ОСОБА_1 у підготовче засідання 01.07.2024 року не з`явився, представник позивача адвокат Цвігун А.В. на електронну адресу суду надав заяву, в якій просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, і розглядати за відсутністю сторони позивача.

У підготовчому засіданні 01.07.2024 року був присутній представник Департаменту патрульної поліції - Некришев Є.А., позов не визнав. Вважав за можливе закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, зазначивши, що будуть подавати заперечення.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 11.09.2024 року.

13.08.2024 року від представника Департаменту патрульної поліції - Некришева Є.А. надійшли заперечення, згідно яких у задоволені позовних вимог просив відмовити.

В обґрунтування заперечень зазначено, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко передбачено суб`єктний склад, а саме законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду. Протокол про адміністративне правопорушення є лише доказом під час розгляду справи та не тягне за собою будь-яких обмежень. Крім того дії ДПП або його посадових осіб відносно позивача не визнавались незаконними або протиправними.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 11.09.2024 року, відкладено на 10.10.2024 року.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 10.10.2024 року, відкладено на 20.11.2024 року.

У судове засідання 20.11.2024 року з`явився представник Департаменту патрульної поліції - Некришев Є.А., від представника ОСОБА_1 - адвоката Цвігуна А.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Представник Департаменту патрульної поліції - Некришев Є.А. щодо питання суду про зупинення провадження до розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду № 335/6977/22 зазначив, що відповідні правовідносини у справі № 335/6977/22 на його думку є аналогічними з цією справою та підставим даного позову, та залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Підставою позову зазначено незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальність на підставі протоколу, складеного працівником патрульної поліції, провадження за яким було закрито постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2022 року у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Крім того позивача також було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі постанови УПП в Одеській області, яку в подальшому рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2022 року було визнано протиправною та скасовано, а провадження у даній справі було закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В результаті незаконного складання щодо позивача протоколу та постанови він зазнав моральні страждання, у зв`язку з чим просить стягнути 124 647,62 грн.

Представник позивача зазначає, що позивач має право на відшкодування шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Представник Департаменту патрульної поліції заперечував проти позову та зазначив, що патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування. Тому на неї та її працівників, які, зокрема, мають повноваження на складання протоколів, не можуть поширюватися норми статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Ухвалою суду від 20.11.2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди зупинено до розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду № 335/6977/22.

Суду з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що Великою Палатою Верховного Суду було прийнято 22.01.2025 року Постанову по справі № 335/6977/22.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 17.04.2025 року.

У судове засідання 17.04.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 19.05.2025 року.

До суду 19.05.2025 року від представника Департаменту патрульної поліції - Некришев Є.А. додаткові пояснення.

У судове засідання 19.05.2025 року з`явився представник Департаменту патрульної поліції - Некришев Є.А., просив у задоволені позову відмовити, оскільки є постанова ВП ВС, згідно якої ст. 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовуються до правовідносин з ДПП, оскільки ДПП не є таким органом. Також не встановлено будь-яких порушень з боку працівників ДПП. Працівниками були зібрані всі докази, тобто вжито всі заходи збирання доказів та закриття справи не відбулося у зв`язку з якимось кримінальним порушенням працівників ДПП. Протокол не тягне до будь-яких насідків і не породжує жодних правових наслідків для особи, яка притягується.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Цвігуна А.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04.01.2022 року інспекторами Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції щодо ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративні правопорушення ААД № 221488 за ст. 122-4 КУпАП, ААД № 221489 за ч. 2 ст. 130 КУпАП та ААД № 221490 за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вказаних протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вмінено порушення вимог п. 2.5., п. 2.3.б, п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме в тому, що він о 15 годині 39 хвилин 04 січня 2022 року, керуючи автомобілем марки «Kia Optima», н/з НОМЕР_1 , біля буд. № 47/1 по вул. Генерала Бочарова в м. Одесі не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміни, здійснив рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим завдав транспортним засобам механічні пошкодження; після чого, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце цієї пригоди; а також в подальшому, будучи притягнутим 01 жовтня 2021 року до відповідальності, передбаченої ч 1 ст. 130 КУпАП, на вимогу працівника поліції відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння. У зв`язку з виявленими наступними ознаками: поведінка, що не відповідає обстановці: тремтіння пальців рук; розширені зіниці очей, що не реагують на світло. (а.с. 11-13)

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.02.2022 року у справі № 523/1006/22, за наслідками розгляду вказаного вище протоколів, провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченими ст. 122-4, ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень. (а.с. 15-18)

Окрім того, 04.01.2022 року тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 Полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Гальчинський Дмитро Валентинович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАБ № 116783 від 04.01.2022 року, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КАП України у вигляді штрафу в розмірі 2400 грн. З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом КІА ОРТІМА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належність ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , 04.01.2022 року о 15:39 на АДРЕСА_3 , здійснив ДТП, будучи позбавлений права керування. (а.с. 19)

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2022 року (справа № 947/3229/22) було визнано протиправною та скасовано вказану постанову від 04.01.2022 року серії БАБ № 116783. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 20400 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. (а.с. 20-24)

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 року апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції було задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року змінено в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Абзац 4 резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року викладено у наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції в особі структурного відокремленого підрозділу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн. /чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок/ та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. / чотири тисячі/». В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року було залишено без змін. (а.с. 25-30).

Таким чином позивач просить стягнути моральну шкоду у зв`язку з незаконними діями у вигляді притягнення його до адміністративної відповідальності згідно протоколів ААД № 221488, ААД № 221489 та ААД № 221490 від 04.01.2022 року та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАБ № 116783 від 04.01.2022 року на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди у розмірі 124 648, 62 грн. у спірних правовідносинах.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Щодо правової природи протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП, визначені у розділі ІХ Інструкції.

У разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності);4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

У випадках, коли для прийняття об`єктивного рішення виникає необхідність для отримання додаткових даних, поліцейський, який оформлює матеріали ДТП, протягом доби передає оформлені матеріали ДТП для подальшого розгляду уповноваженій особі підрозділу поліції, на території обслуговування якого сталася пригода.

Уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду (пункти 1, 6, 7 розділу ІХ Інструкції).

Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, визначені у розділі Х Інструкції.

Особи, які керують транспортними засобами, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.

Враховуючи зазначене, протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.

Узагальнюючи висновки у питанні визначення правової природи протоколу про адміністративне правопорушення та функції патрульних поліцейських під час його складання, суд виходить з того, що на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.

Водночас на патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.

Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.

Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів.

Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.

Суд приходить до висновку, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не становить незаконною дією працівника ДПП.

Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Повторюючи висновки, сформульовані у справі № 638/3490/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2025 року (справа № 335/6977/22, провадження № 14-87цс24) окремо зазначає, що процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення за статтями 122-4, 124, 130 КУпАП здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (стаття 221 КУпАП).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, якщо за наявними у матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, показаннями технічних приладів, засобів фото- та/або відеоспостереження, висновком експертизи тощо, не підтверджено події чи складу адміністративного правопорушення, компетентний орган приймає рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд оцінює правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, чи складено його відповідно до статті 256 КУпАП уповноваженою на те особою та чи діяв патрульний поліцейський під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до закону в межах покладених на нього функцій та завдань, про що зазначає у своїй постанові.

Невідповідність протоколу вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, або складання неповноважною особою може мати наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення його уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення (близький за змістом висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 760/9462/16).

Відсутність у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, висновків суду про невідповідність (суперенчність) дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не перешкоджає зверненню особи до суду з вимогами про відшкодування шкоди за очевидно протиправні чи навіть свавільні дії поліцейських.

У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.

У наведеній категорії справ суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.

Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

При не встановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Судом не встановлено, що закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Протокол про адміністративне правопорушення є лише доказом під час розгляду справи та не тягне за собою будь-яких обмежень.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду № 335/6977/22 у постанові від 22.01.2025 року.

Також не встановлено таких висновків щодо протиправних дій Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2022 року (справа № 947/3229/22), яким визнано протиправною та скасовано вказану постанову від 04.01.2022 року серії БАБ № 116783 у зв`язку з тим, що постанова не містить доказів, які б свідчили про те, що саме ОСОБА_1 керував 04.01.2022 року транспортним засобом «Kia Optima» під час позбавлення його права керування.

Встановлення факту заподіяння моральної шкоди.

Наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.

Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.

На думку суду позивач не довів належним чином сутність своїх страждань, в чому саме вони проявились.

Встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, - є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, та скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Не встановлено, що дії органу ДПП (посадових або службових осіб) мали протиправний характер.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для стягнення шкоди з підстав ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Щодо застосування статті 1176 ЦК України та приписів Закону № 266/94-ВР до спірних правовідносин.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до правил цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Відповідно до розділу 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

З урахуванням наведених правових норм суд у постанові Великої Палати Верховного Суду № 335/6977/22 від 22.01.2025 року встановив, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, (також і постанову) не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

Таким чином суд дійшов висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтями 122-4, 124, 130 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними.

Таким чином суд погоджується з доводами відповідача, що відповідач не підлягає притягненню до відповідальності про стягнення шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтований, а тому не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у позові суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь суми витрат.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. у відпустці з 26.05.2025 року по 29.05.2025 року, датою складення повного тексту судового рішення є 30.05.2025 року.

Керуючись ст.ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 10-13, 55, 76-81, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 30.05.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.