КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/15025/22

номер провадження 22-ц/824/5121/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача Руденко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року /суддя Ішуніна Л.М./

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпуску, 3 % річних та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Компанія «Старк», у якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути: заробітну плату за період з 10.09.2021 по 25.02.2024 у сумі 1 732 823,98 грн; компенсацію за невикористану відпустку за період з 10.09.2021 по 18.10.2022 у сумі 83 864,19 грн; 3% річних за період з 10.09.2021 по 24.02.2022 у сумі 2 365,12 грн; моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2024 у задоволенні позову відмовлено. /т. 2 а.с. 145-148/

Не погоджуючись із рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та задовольнити позов у повному обсязі.

Апелянт вважав рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим через неповне дослідження доказів, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, стверджував, що суд помилково визнав недоведеним виконання ним трудових обов`язків, ігноруючи подані докази: копію трудового договору № 10 від 10.09.2021, скріншоти переписок у месенджерах із директором відповідача, копії креслень меблів і проектів договорів, які він розробляв. Апелянт посилався на ст. 21 КЗпП України, яка визначає трудовий договір як угоду, що зобов`язує роботодавця виплачувати заробітну плату за виконану роботу, і ст. 94 КЗпП, яка гарантує право на заробітну плату. Наголошував, що суд необґрунтовано вимагав від позивача надання посадової інструкції, наказів чи актів виконаних робіт, оскільки ці документи, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», зберігаються у роботодавця. Апелянт стверджував, що відповідач не надав доказів неналежного виконання позивачем обов`язків чи його відсутності на роботі, а твердження про нез`явлення ОСОБА_1 спростовуються перепискою з директором від 11.09.2021, яка велася у робочих питаннях, що підтверджує виконання обов`язків уже наступного дня після підписання договору. Апелянт також указував, що суд порушив ст. 81 ЦПК України, поклавши на позивача обов`язок доводити обставини, які мав підтвердити відповідач, зокрема подання відомостей до реєстру застрахованих осіб чи нарахування заробітної плати. Посилаючись на ст. 48 КЗпП та п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок (наказ Мінпраці № 58 від 29.07.1993), апелянт стверджував, що обов`язок повідомляти про працевлаштування лежить на роботодавці, а неподання таких даних свідчить про ухилення відповідача від сплати податків, а не про відсутність трудових відносин. Щодо компенсації за відпустку апелянт зазначав, що суд помилково визнав відсутність права на відпустку через недоведеність виконання роботи, ігноруючи ст. 74 КЗпП і ст. 6 Закону України «Про відпустки», які гарантують відпустку за відпрацьований період. Апелянт стверджував, що позивач мав право на 24 календарні дні відпустки за рік, а її невикористання (43 дні за період з 10.09.2021 по 18.10.2022) дає підстави для компенсації за ст. 83 КЗпП. Стосовно моральної шкоди та 3% річних апелянт указував, що суд не дослідив вплив невиплати заробітної плати на психологічний стан позивача, який утримує сина-студента та матір-пенсіонерку, що спричинило фінансові труднощі та страждання. Посилаючись на ст. 23 ЦК України, апелянт стверджував, що моральна шкода підлягає відшкодуванню, а 3% річних за ст. 625 ЦК України нараховуються за прострочення грошового зобов`язання. Апелянт вважав, що суд порушив ст. 12, 13 ЦПК України, не забезпечивши справедливого розгляду та повного дослідження доказів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10 вересня 2021 року був укладений трудовий договір, відповідно до якого працівник приймається на посаду керівника проектів (пункту 1.1 договору), дата початку роботи - 10 вересня 2021 року.

Відповідно до розділу 2 договору цей договір є таким, що діє до вересня 2023 року.

Пунктом 3.1.1 договору визначено, що працівник зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі виконувати трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією, накази та розпорядження, локальні нормативні акти роботодавця (правила, інструкції, положення тощо).

Згідно з пунктом 5.1 договору за виконання обов`язків працівнику встановлюється заробітна плата у розмірі 45 000 грн на місяць в національній валюті, але не менше ніж 1 600 в дол. США згідно з курсом НБУ, та інші виплати (бонуси) згідно з додатком 1 до даного договору.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 лютого 2022 року № 55 позивача з 26 лютого 2022 року було призначено на посаду старшого інспектора відділу інструментального аналізу спеціальної лабораторії забезпечення технічного захисту інформації військової частини НОМЕР_1 .

Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, зазначив про те, що відповідачем йому не виплачені заробітна плата за період з 10 вересня 2021 року по 25 лютого 2024 року та компенсація за невикористані дні відпустки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно посилався на ст. 94, 115 КЗпП України та ст. 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», які передбачають виплату заробітної плати за виконану роботу. Суд указав, що факт укладення трудового договору не є підставою для виплати заробітної плати без виконання обов`язків (ст. 21 КЗпП). Відсутність доказів виконання роботи (посадової інструкції, актів, переписок із підтвердженим зв`язком із відповідачем) призвела до висновку про недоведеність вимог за ст. 76-81 ЦПК України. Щодо відпустки суд застосував ст. 74, 83 КЗпП і ст. 6 Закону України «Про відпустки», визнавши, що позивач не відпрацював період для надання відпустки. Вимоги про 3% річні та моральну шкоду відхилені як похідні від основних (ст. 23, 625 ЦК України). Суд указав, що позивач не виконав обов`язку доведення обставин за ст. 12 ЦПК України.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується і відхиляє доводи апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнятий на посаду керівника проектів з початком роботи з 10.09.2021 та заробітною платою у розмірі 45 000 грн на місяць. Відповідно до пункту 3.1.1 договору працівник зобов`язаний виконувати трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією, наказами та локальними актами роботодавця.

Однак, за поясненнями позивача в суді апеляційної інстанції, він не був ознайомлений із трудовими обов`язками, не підписував наказ про прийняття на роботу, який, за даними відповідача, не видавався. У трудовому договорі зазначено, що основним місцем роботи позивача був офіс компанії, за посадовими обв`язками він керівних проектів, але він жодного разу там не був і не знає його розташування, з посадовими обов`язками його не ознайомлено. Зустрічі з керівником відбувалися нібито поза офісом. Позивач передав роботодавцю нову трудову книжку, але не знає, чи були в ній зроблені записи, чи був він зарахований до штату, вимоги щодо повернення трудової книжки також не заявлено.

Апелянт посилається на трудовий договір, скріншоти переписок у месенджерах із директором відповідача, копії креслень меблів і проектів договорів як на докази виконання роботи. Проте суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає ці докази недостатніми. Переписка, зокрема щодо отримання рейок (т. 1 а.с. 119), не визнана представником відповідача як виробнича, а позивач не надав інших доказів комунікації з працівниками компанії, актів виконаних робіт чи здачі результатів роботи. Всі креслення, на які посилається позивач, не зрозуміло в який період і на виконання яких зобов`язань зроблені. Відсутність таких доказів не дозволяє достовірно встановити факт виконання позивачем трудових обов`язків, що є підставою для виплати заробітної плати відповідно до ст. 21, 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

Щодо компенсації за невикористану відпустку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що право на відпустку (ст. 74 КЗпП, ст. 6 Закону України «Про відпустки») виникає за фактично відпрацьований період. Оскільки позивач не довів виконання трудових обов`язків, з такими заявами про компенсацію також не звертався, підстави для компенсації за невикористану відпустку за ст. 83 КЗпП відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 був мобілізований з 26 лютого 2022 року, і його позов стосується періоду з 10.09.2021 по 25.02.2024, жодних повідомлень роботодавця про свою мобілізацію позивач не направляв.

Змінений період нарахування, здійснений на вимогу суду апеляційної інстанції, стороні відповідача не направлений, судом до уваги не приймається.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції порушив ст. 81 ЦПК України, поклавши на позивача обов`язок доводити обставини, які мав підтвердити відповідач. Проте, відповідно до ст. 76-77 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести факт виконання роботи, що є підставою для позовних вимог. Жодних доказів, крім підписаного трудового договору, позивач не надав, а сам договір не свідчить про фактичне виконання обов`язків. Відсутність у відповідача даних про нарахування заробітної плати, сплату податків та соціальних внесків додатково підтверджує, що трудові відносини не реалізовувалися.

Щодо мобілізації позивача з 26 лютого 2022 року, суд повторно наголошує, що ОСОБА_1 не повідомив роботодавця про мобілізацію, хоча звертався з довідкою про мобілізацію до банку для припинення нарахування відсотків по кредиту. Така суперечлива поведінка підриває доводи апелянта про належне виконання трудових обов`язків до мобілізації. Крім того, Закон України № 2352-IX від 01.07.2022 скасував обов`язок роботодавця зберігати середній заробіток за мобілізованими працівниками з 19.07.2022, що виключає вимоги позивача за період після цієї дати.

Вимоги про стягнення 3% річних (ст. 625 ЦК України) та моральної шкоди (ст. 23 ЦК України) є похідними від основних вимог і відхиляються через недоведеність факту виконання роботи та спричинення шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно застосував норми матеріального та процесуального права (ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України, ст. 21, 94, 115 КЗпП України, ст. 1, 24 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: