Справа № 357/3406/25
Провадження № 2/357/2701/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 6 в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки» про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Комунального закладу Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 32984,10 грн та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 працював у Комунальному закладі Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» (правонаступник - Комунальний заклад Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки») за основним місцем роботи з 25.04.2017 по 30.12.2022 на посадах завідувача відділення, начальника відділення, тренера. В період трудової діяльності, 27.01.2021 з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, в результаті якого він був тривалий період тимчасово непрацездатним, зокрема в період з 27.01.2021 по 03.04.2021, що підтверджується листками непрацездатності, а саме: серія АЛГ №270195 від 29.01.2021 (період 27.01.2021 - 29.01.2021); серія АДЯ №047356 від 19.02.2021 (період 29.01.2021 - 19.02.2021); серія АДТ №052482 від 20.02.2021 (період 20.02.2021 - 24.03.2021); серія АДТ №052663 від 25.03.2021 (період 25.03.2021 - 03.04.2021). Вказані листки непрацездатності були передані позивачем до КЗ КОР «КОЦОП» для нарахування та здійснення відповідних виплат. Враховуючи те, що на момент звільнення з роботи 30.12.2022, акт розслідування нещасного випадку, що стався 27.01.2021 з ОСОБА_1 не був складений, оплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за вищевказаними листками непрацездатності при розрахунку при звільненні відповідачем виплачена не була. Лише, 26.08.2024 був підписаний та затверджений акт розслідування нещасного випадку, що стався 27 січня 2021 р. близько 20 год. 30 хв. (форма Н-1/П), згідно якого визнано нещасний випадок з тренером КЗ КОР «КОЦОП» ОСОБА_1 таким, що пов`язаний з виробництвом. З відповіді відповідача на адвокатський запит від 08.10.2024 №235 вбачається, що листки непрацездатності ОСОБА_1 , які пов`язані з нещасним випадком (в кількості 4 шт.) не були передані до Фонду соціального страхування України (в подальшому до ПФУ), оскільки тривав судовий процес і продовжувалося розслідування нещасного випадку; акт розслідування нещасного випадку був складений 26.08.2024, коли були порушені граничні строки, після яких ОСОБА_1 втратив право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності. З метою досудового врегулювання спору, позивач 11.12.2024 звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, зокрема: нарахувати ОСОБА_1 розмір страхових виплат, згідно листків непрацездатності серія АЛГ №270195 від 29.01.2021; серія АДЯ №047356 від 19.02.2021; серія АДТ №052482 від 20.02.2021; серія АДТ №052663 від 25.03.2021; виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші сімнадцять днів за рахунок коштів КЗ КОР «Центр олімпійської підготовки» за вказаними реквізитами; здійснити всі передбачені заходи для подання необхідних документів до ПФУ для виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за інші дні за рахунок держави; після отримання від ПФУ грошових коштів для оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за рахунок держави перерахувати їх на банківський рахунок за вищезазначеними реквізитами. Розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності згідно листків непрацездатності складає 32984,10 грн. Зважаючи на те, що відповідачем всупереч вимогам законодавства, не вчинено дій щодо нарахування суми матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності позивача, комісією із соціального страхування не прийнято жодного рішення щодо оплати листків непрацездатності, не оформлено заяву-розрахунок та не подано її до ПФУ, відповідальність за невиплату допомоги по тимчасовій непрацездатності покладається на відповідача у повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою від 17 березня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви.

Судом 25.03.2025 р. за вх..№15713 отримано заяву на виконання вимог ухвали суду від 17.03.2025 р. про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 28 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом 28.05.2025 р. за вх..№29919 отримано заяву про зменшення позовних вимог, в якій представник позивача адвокат Шаблій Ю.О. просила стягнути з відповідача на користь позивача допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 29852,52 грн, судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу покласти на відповідача. Розгляд справи просила проводити у відсутності позивача та представника.

Представник відповідача Карпенко О.М., яка діє на підставі довіреності, подала до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 28.05.2025 р. за вх..№29922, в якій просила розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача, визнають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 29852,52 грн.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Комунальному закладі Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки», правонаступником якого є Комунальний заклад Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки», за основним місцем роботи з 25.04.2017 по 30.12.2022 на посадах завідувача відділення, начальника відділення, тренера, що підтверджується копією наказу №96-к від 24.04.2017 р., копією наказу №164-к від 30.12.2022 р. та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

27.01.2021 з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, в результаті якого він був в період з 27.01.2021 по 03.04.2021 тимчасово непрацездатним, що підтверджується листками непрацездатності серії АЛГ №270195 від 29.01.2021, серії АДЯ №047356 від 19.02.2021, серії АДТ №052482 від 20.02.2021, серії АДТ №052663 від 25.03.2021.

26.08.2024 був підписаний та затверджений акт розслідування нещасного випадку, що стався 27 січня 2021 р. близько 20 год. 30 хв., згідно якого визнано нещасний випадок з тренером КЗ КОР «КОЦОП» ОСОБА_1 таким, що пов`язаний з виробництвом.

З відповіді на адвокатський запит КЗ КОР «Центр олімпійської підготовки» від 08.10.2024 за №235 вбачається, що листки непрацездатності ОСОБА_1 які пов`язані з нещасним випадком, а саме серії АЛГ №270195 від 29.01.2021, серії АДЯ №047356 від 19.02.2021, серії АДТ №052482 від 20.02.2021, серії АДТ №052663 від 25.03.2021, не були передані до Фонду соціального страхування України (в подальшому до ПФУ), оскільки тривав судовий процес і продовжувалося розслідування нещасного випадку. Акт розслідування нещасного випадку був складений 26.08.2024, коли були порушені граничні строки, після яких ОСОБА_1 втратив право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до довідки про доходи за 2020 рік, ОСОБА_1 нарахований дохід за 2020 рік у розмірі 139811,80 грн, кількість календарних днів зайнятості - 284.

11.12.2024 р. позивач направив відповідачеві заяву про нарахування та виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, зокрема: нарахувати ОСОБА_1 розмір страхових виплат, згідно листків непрацездатності серія АЛГ №270195 від 29.01.2021; серія АДЯ №047356 від 19.02.2021; серія АДТ №052482 від 20.02.2021; серія АДТ №052663 від 25.03.2021; виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші сімнадцять днів за рахунок коштів КЗ КОР «Центр олімпійської підготовки» за вказаними реквізитами; здійснити всі передбачені заходи для подання необхідних документів до ПФУ для виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за інші дні за рахунок держави; після отримання від ПФУ грошових коштів для оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за рахунок держави перерахувати їх на банківський рахунок за вищезазначеними реквізитами, про що свідчить копія заяви від 11.12.2024 р., копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та описом поштового відправлення.

З відповіді на адвокатський запит від 20.02.2025 вбачається, що призначення страхових виплат, розрахунки виплат розміру страхових виплат, заяви розрахунку про нарахування матеріального забезпечення, а також повідомлення про виплату коштів згідно листків непрацездатності ОСОБА_1 , КЗ КОР «Київський обласний центр олімпійської підготовки» та його правонаступником КЗ КОР «Центр олімпійської підготовки» не проводилося.

Відповідно до частин першої, третьої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку, зокрема, з тимчасовою втратою працездатності, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції від 01.01.2021 чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є допомога по тимчасовій непрацездатності.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (ч. 1 ст. 31 ЗУ №1105-XIV).

Згідно п.10. ч.1 ст.1 Закону №1105, страхові випадки: за соціальним страхуванням від нещасного випадку - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене у період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок, що стався, або професійне захворювання, яке виникло внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.36 Закону №1105 (в редакції від 01.01.2021), страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону №1105, роботодавець як страхувальник зобов`язаний здійснювати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом.

Згідно з ч.7 ст. 12 Закону №1105, право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 №4-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.03.2024 за №353/41698, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання призначається та виплачується страхувальником у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (оподатковуваного доходу).

При цьому перші сімнадцять днів тимчасової непрацездатності оплачуються страхувальником за рахунок коштів підприємства, установи, організації. А починаючи з вісімнадцятого дня непрацездатності - за рахунок коштів соціального страхування.

Підставою для оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності є листок непрацездатності, виданий відповідно до чинних нормативно-правових актів та акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337.

Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затверджений постановою правління ФСС України від 19.07.2018 №12, визначає механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (згідно постанови КМУ від 27.12.2022 №1442, з 01.01.2023 ФСС України реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України) допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до законодавства України, нарахування та виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється у такому порядку: - протягом десяти днів комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства (установи, організації) приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі і передає його роботодавцю для проведення виплат (ч.І cm.24 Закону №1105; п. 3.1.1. Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 №13); - на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування про призначення матеріального забезпечення страхувальник нараховує та виплачує працівнику суми матеріального забезпечення за перші сімнадцять днів за рахунок коштів підприємства та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до Фонду не пізніше п`яти робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення (п.2 Порядку №12); - протягом десяти робочих днів після надходження заяви робочі органи виконавчої дирекції Фонду перевіряють заяву - розрахунок та здійснюють фінансування страхувальників (п.8 Порядку №12). - після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення не пізніше, чим у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати (ч.2 cm.24 Закону №1105; п. 9 Порядку №12).

Якщо комісія вчасно розглянула питання про оплату листа непрацездатності, роботодавець направив заяву - розрахунок, а Фонд невчасно перерахував кошти, то відповідальність має нести Фонд. Якщо комісія чи роботодавець не вчинили таких дій, то відповідальність за невиплату такого відшкодування покладається на роботодавця. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №522/16890/20)

Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 № 4-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.03.2024 за №353/41698, середньомісячний заробіток для обчислення розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 439)(далі - Порядок № 1266).

Відповідно до п.3 Порядку №1266, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок та / або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (дачі - страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати, призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, період, протягом якого працівник проходив строкову військову службу.

Враховуючи те, що відповідачем всупереч вимогам законодавства, не вчинено дій щодо нарахування суми матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності позивача, комісією із соціального страхування не прийнято жодного рішення щодо оплати листків непрацездатності, не оформлено заяву-розрахунок та не подано її до ПФУ, відповідальність за невиплату допомоги по тимчасовій непрацездатності покладається на відповідача у повному обсязі (за всі дні тимчасової непрацездатності).

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 29852,52 грн, що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору №05/ЦС про надання правової допомоги від 06.02.2025, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Компаньйон та партнери»; копію рахунку-фактури №05/ЦС-1 від 06.02.2025; копію платіжної інструкції від 12.02.2025.

Відповідно до п.8 договору про надання правничої допомоги №05/ЦС від 06.02.2025, вартість послуг за надання правничої допомоги за даним договором встановлюється у фіксованому розмірі та складає 5000,00 грн.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Встановлено, що в договорі №05/ЦС про надання правової допомоги від 06.02.2025, укладеному між ОСОБА_1 та АО «Компаньйон та партнери», сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги позивачу з питання захисту його прав та законних інтересів у даній справі, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом.

Отже, позивач підтвердив обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи, оскільки розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже є визначеним в розмірі 5000,00 грн., який підлягає розподілу за результатами розгляду справи (аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 28.12.2020 № 640/18402/19).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Однак, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 1211,20 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 81, 142, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки» про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, - задовольнити.

Стягнути з Комунального закладу Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки» на користь ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 29852,52 грн.

Стягнути з Комунального закладу Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 із спеціального фонду Державного бюджету України 605,60 грн, сплаченого судового збору, згідно квитанції №0.0..1 від 21.03.2025 року про сплату 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальний заклад Київської обласної ради «Центр олімпійської підготовки»; адреса: вул. Героїв України, буд. 30, м. Бровари, Київська обл., 07400; .

Суддя Б. І. Кошель