Справа № 453/213/23 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3889/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

представника ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_5, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області в особі відділу соціального захисту населення та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на отримання пільг, установлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 березня 2022 року ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а ІНФОРМАЦІЯ_2 він загинув під час виконання бойового завдання біля м. Попасна Луганської області внаслідок бойового зіткнення та масованого артилерійського обстрілу. З метою визнання права на отримання передбачених законодавством пільг для членів сім`ї військовослужбовця та призначення і отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибелю військовослужбовця, виникла необхідність встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловіка та дружини. Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, придбання майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Дружина військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, має право на пільги, передбачені законодавством. Сім`ям загиблих військовослужбовцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн., яка розподіляється рівними частинами на всіх отримувачів. Зазначає, що з 19 вересня 2016 року проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та дружина. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі рідних та друзів, разом їздили на відпочинок. Крім того, вони разом виплачували кредитні кошти, отримані на її ім`я. Факт їхнього спільного проживання підтверджується актом про встановлення фактичного місця проживання, складеного в присутності сусідів, а про їхні відносини як чоловіка та дружини свідчать, в тому числі, і їхні спільні фотокартки. Під час заповнення документів до особової справи в ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 вказав її довіреною особою та надав її контактні дані для зв`язку. Крім того, він залишив їй банківську картку для виплати йому заробітної плати для їхнього спільного бюджету.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_5, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області в особі відділу соціального захисту населення та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на отримання пільг, установлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, - відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловіка та дружини, а саме, довідки з місця проживання, докази придбання спільного майна, квитанції, а крім того, цей факт підтверджується показами свідків. Навіть якщо у документах не вказано конкретного платника, сам факт спільних витрат на житло підтверджує спільне ведення господарства. Надані нею фотографії, зроблені у різних побутових ситуаціях, на відпочинку, під час ремонту квартири і свідчать про наявність близьких відносин, спільний побут, спільні заходи та подорожі, що є характерними для сімейних відносин, а відсутність точної дати на них не впливає на їх належність та допустимість. Відповідач не надала належних та допустимих доказів, які б спростовували факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловіка та дружини. Покази свідків відповідача є суперечливими та недостатніми для остаточного висновку про факт проживання ОСОБА_5 за зареєстрованою адресою, а не за фактичним місцем проживання. Звертає увагу, що в квартирі АДРЕСА_1 , в якій вони разом з ОСОБА_5 проживали до дня його смерті, перебувають його особисті документи. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного відпочинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їхня присутність на святкуванні свят та спільні поїздки самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 20 квітня 2022 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із сповіщенням про факт загибелі військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 від 07 квітня 2022 року № 1420 номер обслуги 2 гранатометного відділення протитанкового взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок бойового зіткнення та масового артилерійського обстрілу поблизу населеного пункту Попасна.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу необхідно позивачу для отримання пільг, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 949 від 04 червня 2021 року, виданою виконавчим комітетом Сколівської міської ради, місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . з 26 лютого 1993 року.

Згідно з актом встановлення фактичного місця проживання від 22 червня 2022 року, складеним 22 червня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час військових дій у м. Попасна, проживав разом з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2016 року по час мобілізації.

Згідно з довідкою № 640 від 05 липня 2022 року, виданою виконавчим комітетом Сколівської міської ради, ОСОБА_5 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 і загинув під час військових дій у м. Попасна Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час, в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-Р54Т-МЕА0 від 31 травня 2021 року, яка подана та підписана ОСОБА_5 особисто, пацієнт ОСОБА_5 зазначив адресою фактичного місця проживання квартиру АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , позивачкою, крім довідок та акту встановлення фактичного місця проживання, надано їх спільні фотознімки, товарні чеки та квитанції на оплату придбаних будівельних матеріалів для ремонту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що надані позивачем квитанції та товарні чеки не підтверджують понесення витрат в спільних інтересах для утримання майна з метою ведення спільного господарства, а фотознімки за відсутності безспірного підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується, що за період з грудня 2018 року по січень 2022 року ОСОБА_5 сплачував комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_4 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачкою, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільних прав і обов`язків в їх сукупності, які б дозволяли встановити факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що було підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо ведення спільного господарства та здійснення ОСОБА_5 і ОСОБА_4 спільних витрат на житло не підтверджуються матеріалами справи.

Покликання апелянта на те, що заповнюючи документи в ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 вказав її як довірену особу, надавши її контакті дані для зв`язку, свідчать про те, що між ними були дружні відносини, а також про високий рівень довіри між ними, однак не підтверджують факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28.05.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк