Справа № 732/102/25
Провадження 2/732/151/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Карпинської Н.М.,

секретар - Воропаєва К.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Іллюшко О.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

за дистанційної участі представника відповідача адвоката Прокоф`єва Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України та Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідачів та просила встановити факт, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з липня 2013 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала і просила позов задовольнити.

Розповіла, що попередній її шлюб було розірвано у 2008 році. Із ОСОБА_3 вона стала проживати із 2013 року, спочатку вони винаймали житло, а потім у 2020 році вона взяла на виплат у СТОВ «Віра» будинок, і за теперішнім місцем її реєстрації вони продовжили проживати із ОСОБА_3 . ОСОБА_3 не змінював свою реєстрацію, однак постійно проживав із нею у АДРЕСА_1 . У них склалися фактичні подружні відносини, а щодо офіційної реєстрації шлюбу він вважав це непотрібним. До її сина ОСОБА_4 , який народився у позивача у 2011 році він ставився добре та допомагав із вихованням. Тримали підсобне господарство: свиню і 8 поросят. Він працював механізатором у СТОВ «Віра», а вона працювала поваром. Купив у будинок пральну машинку і морозильну камеру. Після того як пішов на військову службу він продовжував допомагати їй матеріально та переказував на її картку грошові кошти. А потім трагічно загинув.

Представник позивача просив дослідити заявлені ними докази: копію картки соціально-психологічного вивчення кандидата ОСОБА_3 для проходження військової служби за мобілізацією у ЗСУ, витяг із журналу проведення індивідуальних бесід (психологічного консультування) із занесеними до нього даними за проведеною із ОСОБА_3 бесідою, виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період із 01.05.2024 по 31.12.2024.

Відповідач ОСОБА_2 просила у позові відмовити, подала відзив, долучений до справи на а.с.40-42. У судовому засіданні зазначала, що не заперечує, що її брат і позивач проживали в одному житлі, однак жили в окремих кімнатах, позивачем не доведено, що вони були сім`єю у класичному розумінні. Крім того, через тиждень після мобілізації ОСОБА_3 . ОСОБА_1 проводила час із новим чоловіком, зараз із ним зустрічається У позові просила відмовити. Зазначала, що у липні 2024 (точно не пам`ятає на її чи його день народження) ОСОБА_3 повідомив сестрі, що з "із ОСОБА_5 вже все".

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Прокоф`єв Б.І.,, посилаючись на сталу практику Верховного суду, зазначав, що одними показаннями свідків неможливо доводити ведення спільного господарства і сталий побут, а також існування прав та обов`язків подружжя, крім того, як стверджує ОСОБА_2 будь-які відносини припинилися після мобілізації, тому позов не підлягає задоволенню.

Представник відповідача Тупичівської сільської ради заявили клопотання про розгляд справи без особистої їх участі, вказавши, що не заперечують проти задоволення позовних вимог (а.с.245).

Представник відповідача Міністерства оборони України вказував на положення пп.1-3 пункту 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зазначав, що права ОСОБА_1 ними не порушуються, а тому Міністерство України не є належним відповідачем у справі.

Встановивши вимоги і заперечення сторін, дослідивши заявлені ними докази, визначившись із нормою права, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом враховано, що справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, належать до юрисдикції цивільного суду. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд відповідних справ за правилами цивільного судочинства.

Справи про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. На це вказала Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата ВС звернула увагу, що існує два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Зокрема, згідно із п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Оскільки у ОСОБА_1 фактично виник спір із іншими близькими для загиблого КуцаВ.В. особами, які заінтересовані у розгляді справи, а також із представниками Міністерства оборони щодо її права на одноразову грошову допомогу, то за правилами, передбаченими у ч.6 статті 293 ЦПК України ОСОБА_1 реалізувала своє право подати позов на загальних підставах.

Судом також встановлено, що ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2025 року їй було роз`яснено право звернутися до суду із відповідним позовом, а 23 квітня 2025 року закрито апеляційне провадження.

Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 755/21298/21 зазначає, що наявність спору про право повинне встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту суд з`ясував мету встановлення.

У виправленій позовній заяві (а.с. 32-33) позивач зазначає, що переслідує мету успадкування майна загиблого ОСОБА_3 та отримання одноразової грошової допомоги як член сім`ї загиблого військовослужбовця.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Наведене передбачено п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 30.05.2008 « Про судову практику у справах про спадкування»

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Із дослідженої в суді спадкової справи (а.с.250-257) встановлено, що відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець 2-гої черги, а позивач зверталася до нотаріуса у встановлений законом строк як спадкоємець 4-тої черги.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Якщо є спадкоємці попередньої черги, то спадщина не може бути розподілена серед наступних черг. Спадщина ділиться між спадкоємцями першої черги (діти, чоловік/дружина, батьки), а якщо їх немає, то переходить до спадкоємців другої черги (рідні брати та сестри, бабусі, дідусі).

За умов про які вказує позивач, судове рішення не породжує її права на спадщину одночасно із відповідачем ОСОБА_2 (спадкоємицею 2-гої черги), тобто не може вплинути на права і обов`язки спадкоємиці 2-гої черги, оскільки у спадковому праві не передбачено частки у спадщині для більш віддалених за чергою спадкоємців.

Таким чином, факт про який просить позивач, створюватиме права та обов`язки для Міністерства оборони України та Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в частині соціальних прав позивачки у випадку доведеності належності до членів сім`ї загиблого військовослужбовця.

Судом враховується, що правила частини другої статті 3 СК України вказують на те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання членами однієї сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення жінкою і чоловіком спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин протягом усталеного часу.

Свідки позивача і відповідача одноголосно підтвердили у судовому засіданні, що протягом 11 років ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали за однією адресою.

Статтею 36 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки подружжя виникають на підставі шлюбу.

У відповідності до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Із дослідженої інформації Городнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області (а.с.257) та під час дослідження сімейного стану позивача за паспортом серії НОМЕР_1 доведено, що ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_6 у період, який вказаний у прохальній частині позовної заяви, у шлюбі не перебували.

Про їх сталий побут, тобто постійне фактичне проживання чоловіка та жінки за однією адресою, сприйняття ОСОБА_3 цього місця проживання як свого основного житла вказували у судовому засіданні свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях суду розповіла, що була фактичним керівником ОСОБА_3 , жили недалеко один від одного. Вказувала, що із цивільною дружиною ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_3 мав хороші відносини. Вони вели спільне господарство. До будинку ОСОБА_7 ніколи не заходила, а в дворі бачила ОСОБА_3 , у тому числі у день його мобілізації, коли він допилював дрова у господарстві, де співмешкав із ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях суду розповіла, що є кумою позивача і, що протягом останніх 11 років її кума ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, хоч і не реєстрували шлюб. Вказувала, що ОСОБА_3 особисто розповідав їй, що виплачував кредит за побутову техніку, яку придбав для користування і поставив у житлі, де співмешкав із позивачем. Спільно ОСОБА_6 і ОСОБА_3 обробляли город. 2-3 рази на тиждень свідок була у житлі, де спільно проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , разом споживали їжу.

Свідок ОСОБА_10 (запрошена відповідачем) також зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно проживали в с. Вихвостів за однією адресою протягом останніх 10-11 років. Він був у цьому житлі не прописаний, шлюбу не реєстрували. Які у них були стосунки сказати не може, ОСОБА_3 був працелюбним, постійно працював. Бачила, що після мобілізації ОСОБА_3 позивача підвозив інший чоловік.

Свідок ОСОБА_11 ( запрошена відповідачем) зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_12 спільно проживали у с. Вихвостів за однією адресою протягом останніх 10 років. Через тиждень після мобілізації ОСОБА_13 бачили з іншим чоловіком, з яким вона також була і під час поховання ОСОБА_3 .

Посилання представника відповідача на те, що показання свідків однозначно не вказують що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складали сім`ю , не можуть бути покладені судом в основу рішення про відмову у встановленні зазначеного позивачем факту.

Свідки одноголосно підтверджують сталість відночин ОСОБА_3 та ОСОБА_1 протягом тривалого суттєвого періоду (11 років), що свідчить про сталість їх побуту.

Свідчення ж про іншого чоловіка носять ознаки припущення, а показання набувають емоційного забарвлення, що не може бути покладено в основу доведення факту. Доказів реєстрації нового шлюбу не надано. Рішень про юридичні факти не долучалося.

Доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вели спільне господарство із 2013 року, придбавали майно для спільного користування, у тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, виявляли взаємну допомогу, мали притаманні подружжю права та обов`язки, у тому числі, зазначені у статті 56 СК України.

Наведене також доводиться особистими записами ОСОБА_3 у картці соціально-психологічного вивчення кандидата ОСОБА_3 для проходження військової служби за мобілізацією у ЗСУ , а також даними відображеними у журналі проведення індивідуальних бесід (психологічного консультування) за проведеною із ОСОБА_3 бесідою (а.с. 10-12). Так, ОСОБА_3 свій усталений побут із позивачкою називав цивільним шлюбом, а ОСОБА_1 цивільною дружиною.

Крім того, ОСОБА_3 дбав про матеріальне забезпечення такої своєї сім`ї і після мобілізації переводив ОСОБА_1 грошові перекази, що підтверджується випискою про рух коштів за період із 01.05.2024 по 31.12.2024, зокрема транзакція за 10.06.2024 (а.с.65-66). Такі грошові перекази припинилися післ його залучення до спеціальної операції в Курській області, тобто вимушено, а не через власне його волевиявлення.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.14) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Довідки, долучені позивачем на а.с. 18 та а.с.68 суд не визнає належними доказами, оскільки складені за межами повноважень, визначених законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд визнає свідчення свідків; записи особистого характеру у військових документах, картках, з яких чітко вбачається, що «подружжя» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вважалися серед оточення чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; вели спільне господарство.

Встановлені судом факти не суперечать правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц від 09 листопада 2020 року М757/8786/15-ц.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо підходу Міністерством оборони України до тлумачення положення пп.1-3 пункту 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у контексті відзиву на позов ОСОБА_1 , то принагідно зазначити, що у іншій справі Верховний суд у постанові від 5 лютого 2025 року по справі № 120/17960/23 такий підхід визнав необґрунтованим. З огляду на вказане судове рішення про встановлення факту, про який просить, звертаючись до суду позивач, створюватиме для неї відповідні права, яким кореспондуються відповідні обов`язки уповноважених суб`єктів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.12, 13, 81, 258, 259, 265, 279, 289, 354 ЦПК України, суд, - ВИРІШИВ:

Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з липня 2013 по 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.М.Карпинська