Справа № 522/8990/25-Е
Провадження № 2-о/522/338/25
УХВАЛА

29 травня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, у якій заявник просить встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з 2018 року до теперішнього часу.

Заява обґрунтована тим, що з 2018 року по червень 2024 року заявник перебуває у фактичних шлюбних відносинах, тобто проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України. В цей період вони разом спільно проживали як чоловік та дружина, мали спільний побут; єдиний сімейний бюджет, взаємні права і обов`язки. В 2022 році заявник з ОСОБА_2 виїхали з тимчасово окупованої території України до Швейцарії, де вони мешкають до теперішнього часу. Зазначає, що вони з ОСОБА_2 не мають можливості зареєструвати офіційний шлюб на території Швейцарії, у Посольстві України в Швейцарській Конфедерації та в Князівстві Ліхтенштейн в м. Берн. Отримати свідоцтво про шлюб за допомогою «Дії» вони теж не можуть, так як це можливо тільки на території України. Встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу не пов`язано з вирішенням спору про право. Вважає, що наявність рішення суду про фактичне мешкання однією сім`єю надасть йому можливість офіційно продовжувати мешкати разом в окремому житлі, яке надається біженцям з України згідно з вимогами швейцарського житлового законодавства, вести спільне господарство, мати спільний бюджет, спілкуватись один з одним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Чернявській Л.І.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2025 заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання ухвали. В ухвалі зазначено, що заявнику слід сплатити судовий збір у розмірі 605,60 гривень, зазначити заінтересовану особу, надати переклад доказів на українську мову.

12.05.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від заявника надійшла заява про усунення недоліків, у якій він зазначив заінтересовану особу: Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначив причини надання доказів, викладених російською мовою та повідомив, що не має фінансової і практичної можливості знайти перекладача, тому вважає, що такі докази мають бути прийняті судом без перекладу на українську мову, а також додав квитанцію про оплату судового збору.

На підставі розпорядження № 742/25 від 16.05.2025 «Щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи» на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 06.05.2025 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку», відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/8990/25-Е провадження № 2-о/522/338/25.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 522/8990/25-Е провадження № 2-о/522/338/25 передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено справи про встановлення факту, які розглядаються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 18 зазначеної Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 № 591/5199/20, провадження № 61-19527св20).

Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі № 127/12175/21 зазначив, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_1 просить встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з 2018 року до теперішнього часу. При цьому, метою встановлення такого факту зазначає подальше спільне проживання, ведення спільного господарства, спілкування один з одним. У заяві не наведено з метою яких саме юридичних наслідків подана заява про встановлення факту спільного проживання.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства (ч. 1 ст. 27 Сімейного кодексу України).

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч. 1 ст. 35 ЦПК України).

Отже, визнання і підтвердження державою факту шлюбу здійснюється шляхом державної реєстрації відповідних актів цивільного стану.

Відповідно до п. 1 розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказои Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва та консульські установи України.

Згідно підпунктів 1-2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення здійснення закордонними дипломатичними установами України повноважень у сфері державної реєстрації актів цивільного стану в умовах воєнного стану» № 66 від 24.01.2023 установлено, що в умовах воєнного стану до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин з проведення державної реєстрації актів цивільного стану закордонними дипломатичними установами України визначені Міністерством закордонних справ закордонні дипломатичні установи України:

1) проводять державну реєстрацію актів цивільного стану, вносять зміни до актових записів цивільного стану, їх поновлюють та припиняють їхню дію, повторно видають свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану та видають витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - надання послуг у сфері державної реєстрації актів цивільного стану) з використанням зазначеного Реєстру як органи державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснюють його ведення;

2) здійснюють надання послуг у сфері державної реєстрації актів цивільного стану громадянам України незалежно від місця їх проживання (перебування).

В порушення вимог ч. 1-2 ст. 318 ЦПК України заявник не надав суду доказів, які підтверджують неможливість зареєструвати шлюбу у встановленому законодавством порядку.

У заяві про встановлення факту заявник не обґрунтовував, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно, щоб суд встановив факт проживання однією сім`єю без шлюбу. Посилання на те, що рішення суду про встановлення факту дозволить заявнику проживати разом з ОСОБА_2 , вести спільне господарство, мати спільний бюджет спілкуватись один з одним, свідчить про те, що звернення до суду не пов`язано із встановленням фактів, які мають юридичне значення, а має на меті забезпечення стабільності відносин з певною особою.

Отже, вимога про встановлення факту перебування у шлюбі заявника на момент звернення з відповідною заявою до суду, якщо метою встановлення такого факту є продовження спільного проживання чоловіка та жінки, не може розглядатись судом, оскільки законодавством встановлений позасудовий порядок врегулювання відповідних правовідносин - шляхом державної реєстрації акта цивільного стану, зокрема, державної реєстрації шлюбу.

Верховний Суд у постанові від 06 липня 2022 року в справі № 203/3236/19 зазначив, шо поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18».

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки така вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст.4, 5,175, 185-186, 293, 315, 318 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Юлія ЧОРНУХА