Справа № 354/792/25
Провадження № 2-о/354/28/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Яремче

Суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Ковалюк О.М., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и л а :

28.05.2025 адвокат Гайтанюк М.М., в інтересах заявниці ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити юридичний факт, а саме факт перебування ОСОБА_1 в період з 01 травня 2021 року по 22 вересня 2022 року на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: перебування фізичної особи на утриманні.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Суддя звертає увагу на те, що положення ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Нормами ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

За положеннями ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр, зокрема, використовується для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) ст. 3, 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Враховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок декларування/реєстрації як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Водночас, суд наголошує, що терміни «місце проживання (перебування, знаходження)» чинне законодавство пов`язує саме з зареєстрованим у встановленому Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» порядку проживанням особи, а не за її фактичним перебуванням.

Звертаючись до суду з даною заявою, представник заявниці вказує її місце реєстрації: АДРЕСА_1 , та зазначає адресу фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відомостей з Витягу з Реєстру територіальної громади Верховинської територіальної громади зареєстрованим місцем проживання заявниці ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Відтак місцем проживання (перебування) заявниці в даному випадку є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання, що кореспондується з положеннями ст. 29 ЦК України та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Акт обстеження матеріально-побутових умов від 05.05.2025, складений селищним головою О. Дзем`юком та в якому зазначено, що обслідувана ОСОБА_1 фактично проживає по АДРЕСА_2 , не є документом, що офіційно підтверджує зареєстроване місце проживання чи перебування особи. Вказаний акт не може свідчити, що вказана у ньому адреса є зареєстрованим місцем перебування заявниці.

Фізична особа може мати декілька місць проживання, проте, реєстрації підлягає тільки одне місце проживання або перебування фізичної особи, саме тому законодавець визначив, що підсудність цивільних справ залежить від реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання/перебування фізичної особи.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2024 (справа № 554/7669/21).

У матеріалах справи відсутні належні докази зареєстрованого місця проживання заявниці ОСОБА_1 на території, що підсудна Яремчанському міському суду Івано-Франківської області, відтак заявниці слід було звертатись до суду за місцем зареєстрованого проживання ОСОБА_1 - до Верховинського районного суду Івано-Франківської області.

Згідно з ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з вимогами ч. 3ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інтерпретація змісту терміну «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» в якому суд наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI).

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

Постановлення даної ухвали жодним чином не порушує право заявниці доступу до правосуддя, оскільки передача справи до належного суду не обмежує процедуру вирішення заяви.

Згідно статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що зареєстрованим місцем проживання заявниці ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , суддя дійшла висновку, що дана справа не підсудна Яремчанському міському суду Івано-Франківської області та підлягає передачі на розгляд до Верховинського районного суду Івано-Франківської області за підсудністю.

Керуючись ст. 95, 175, 177, 185, 187, 260, 316 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , передати на розгляд до Верховинського районногосуду Івано-Франківської області за підсудністю.

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити заявниці.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана КОВАЛЮК