Справа № 342/1157/24
Провадження № 22-ц/4808/777/25
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на ухвалу Городенківського районного суду від 02 квітня 2025 року під головуванням судді Гайдич Р.М. у м. Городенка,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Ухвалою Городенківського районного суду від 07 жовтня 2024 року було відкрито провадження у цій справі та надано відповідачу строк для надання відзиву.

Ухвалою Городенківського районного суду від 02 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Либовки А.В. про поновлення строку на подання відзиву.

Відзив (письмові пояснення) представника ОСОБА_2 адвоката Либовки А.В. з додатками до них (письмові докази, фотографії та клопотання про виклик свідків) повернуто представнику ОСОБА_2 без розгляду.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Зазначає, що подання відзиву на позов є правом відповідача, яким останній скористався 25.11.2024. Апелянт зазначає, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву на позовну заяву з поважних причин, оскільки представник відповідача у період з 01.11.2024 по 24.11.2024 перебувала у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказом № 8/2024, копію якого надано суду під час заявлення клопотання про поновлення пропущеного строку.

Останнім днем строку на подання відзиву було 04.11.2024, тобто період часу, коли представник відповідача уже перебувала в офіційній відпустці та не мала можливості подати до суду відзив на позовну заяву в силу об`єктивних причин, адвокатом було направлено до суду першої інстанції письмові пояснення (відзив) за першої нагоди 26.11.2024. Вказаний відзив одержано судом 02.12.2024, після чого ухвалою суду першої інстанції від 04.12.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відтак, подані письмові пояснення одержані судом на стадії підготовчого судового засідання, проте суд не з`ясував чи надали сторони докази на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання, не вирішив заяви та клопотання учасників справи.

Таким чином, внаслідок закриття підготовчого судового засідання ухвалою від 04.12.2024 та постановлення ухвали про повернення письмових пояснень з додатками від 02.04.2025 на стадії судового розгляду представник відповідача була позбавлена можливості повторно заявити клопотання про виклик свідків, що зумовлює неповноту судового розгляду, суперечить принципу змагальності та пропорційності.

Судом залишено поза увагою факт перебування представника позивача у відпустці, внаслідок чого зроблено висновок про відсутність поважних причин для поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву.

Вважає, що вказані обставини слід вважати поважними, оскільки адвокат користувалась у вказаний час гарантованим правом на відпочинок.

Відповідно, представник відповідача не мала можливості належним чином оформити відзив на позовну заяву та направити його для долучення до матеріалів справи.

Вважає, що неприйняття судом відзиву на позовну заяву з підстав його направлення представнику позивача, а не безпосередньо позивачу, свідчить про надмірний формалізм та перешкоджає повному й об`єктивному з`ясуванню всіх обставин, що у свою чергу може призвести до ухвалення незаконного та несправедливого судового рішення.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задоволити клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку та ухвалив законну ухвалу в якій виснував, що строк подання відзиву, який закінчився, не було пропущено відповідачем та його представником із поважних причин.

Суд зробив правильні висновки вказавши, що адвокаткою Либовкою А.В. не надано доказів того, що вона дійсно перебувала у відпустці у зазначений в наказі проміжок часу, що позбавляло її можливості подати відзив. А її участь в інших судових справах, також не є підтвердженням того, що вона позбавлена можливості подати відзив у визначеному законодавством порядку та у визначений строк.

Суд першої інстанції повно, всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів.

Просить залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Встановлено, що ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2024 року було відкрито провадження у цій справі. Її розгляд призначений в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву (т.1 а.с.71-73). Ухвалу суду про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі від 07.10.2024 відповідач ОСОБА_2 отримав 19.10.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням (т.1 а.с.95).

До суду першої інстанції 02.12.2024, через поштове відділення від представника відповідача адвокатки Либовки А.В. поступили письмові пояснення по справі, які підписані нею 25.11.2024. В письмових поясненнях ОСОБА_3 зазначила про необхідність відмови в позові із зазначенням причин для відмови. Також до поданих письмових пояснень згідно додатку представник відповідача подала ряд копій документів, клопотання про допит свідків від 25.11.2024, підтвердження надіслання письмових пояснень позивачу (т.2 а.с.15-43).

Відповідно до акту від 02.12.2024, складеного та підписаного секретарями суду під час розкриття конверту в якому містяться письмові пояснення по справі № 342/1157/24, які надійшли від адвокатки (представника відповідача) Либовки А.В., не виявилося вказаного у пункті 11 додатку документа, а саме: підтвердження надіслання письмових пояснень позивачу (т.2 а.с.45).

Представник відповідача адвокатка Либовка А.В. зазначала, що просить поновити пропущений строк для подання відзиву, який поданий нею до суду 02.12.2024 як письмові пояснення із додатками та повідомила, що строк було нею пропущено із поважних причин оскільки вона перебувала у відпустці про що надала наказ № 8/2024 від 25.10.2024 про її перебування у відпустці з 01.11.2024 по 24.11.2024 (т.2 а.с. 170).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 п.п. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом; строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст. 120 ч. 1, ст. 122 ч. 1 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1-5 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду; якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи; одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк; пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Поважність причин пропущення процесуального строку та необхідність його поновлення чи продовження підлягають доказуванню ініціатором відповідного клопотання за загальними правилами доказування в цивільному процесі (ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Строки, встановлені ЦПК України або судом, є обов`язковими для суду та для учасників судового процесу, оскільки, зокрема, визначають час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію.

За приписами ЦПК України: відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ст. 178 ч. 7); у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ст. 178 ч. 8); про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, строк для подання відповідачем відзиву на позов (ст. 187 ч. 2 п. 8); у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів (ст. 191 ч. 1 п.п. 1, 2); відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ст. 193 ч. 1).

Відмовляючи представнику відповідача Либовці А.В. у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву, суд першої інстанції вказав на те, що представник відповідача подала відзив (письмові пояснення) на позовну заяву після закінчення строку для його подання, а зазначена нею причина пропуску строку перебування у відпустці в період часу з 01.11.2024 по 24.11.2024 не є тим проміжком часу який би був пропущений учасниками справи з поважних причин для здійснення процесуальної дії, так як відповідач отримав ухвалу суду від 07.10.2024 і мав визначений законодавством строк для подання відзиву саме до 04.11.2024.

З врахуванням вищевказаного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк подання відзиву, який закінчився, не було пропущено відповідачем та його представником із поважних причин, тому в поновлені такого строку слід відмовити, а відзив (письмові пояснення) з додатками до них необхідно повернути без розгляду.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт перебування представника позивача у відпустці, внаслідок чого судом зроблено невірний висновок про відсутність поважних причин для поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву є необґрунтований.

В матеріалах справи знаходиться ордер про надання правничої допомоги серії АТ № 1083579 від 24.10.2024, відповідно до якого адвокатка Либовка А.В. з 13.05.2024 надає правничу допомогу в Городенківському районному суді. Ордер надано адвокатом 04.11.2024 із поданням заяви про перенесення судового засідання по справі 05.11.2024. (т.1 а.с.101).

Також встановлено, що адвокатка з 13.05.2024 в суді діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги ОСОБА_2 і 04.11.2024 подала суду заяву про неможливість прибути в підготовче засідання 05.11.2024, оскільки вона буде брати участь в інших судових засіданнях 05.11.2024 у Івано-Франківському апеляційному суді та у Галицькому районному суді Івано-Франківської області. Одночасно, в цій заяві ОСОБА_3 зазначила про її участь в інших судових засіданнях у такі дні: 06.11.2024, 11.11.2024, 13.11.2024, 14.11.2024, 19.11.2024, 21.11.2024, 27.11.2024 (т.1 а.с. 98).

З врахуванням таких обставин судом першої інстанції достовірно встановлено, що адвокаткою Либовкою А.В. не надано доказів того, що вона дійсно перебувала у відпустці у зазначений в наказі проміжок часу, що позбавляло її можливості подати відзив.

Суд звернув увагу на те, що її участь в інших судових справах, також не є підтвердженням того, що вона була позбавлена можливості подати відзив у визначеному законодавством порядку та у визначений строк.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку та прийняття відзиву відповідає фактичним обставинам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив законний та обґрунтований висновок про відмову в поновленні строку для подання відзиву, який не було пропущено відповідачем та його представником із поважних причин. При цьому слід зазначити, що з заявами про продовження строку на прийняття відзиву відповідач чи її представник до суду першої інстанції не зверталися.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Городенківського районного суду від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанову складено 03 червня 2025 року

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук Л.В. Василишин