Справа №644/6283/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Сітало А.К., за участю:

секретаря - Трач М.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Шесточенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

установив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом та просив визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що між ним та відповідачем 25 квітня 2017 року укладено шлюб, зареєстрований Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис за № 166.

На теперішній час шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинені, вони мешкають окремо, спільний побут відсутній.

Під час перебування в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2019 року, реєстровий номер №3755, сторонами було набуто у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Право власності на дану квартиру зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючі документи оформлені на ім`я відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 381412150.

Згідно ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відтак, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири, придбаної за час шлюбу.

Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідачки адвокатом Шесточенко Т.І. подано відзив на позов, у якому зазначено, що відповідачка заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з квітня 2017 року. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року їх шлюб розірвано ( справа № 627/678/24).

В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, в родині є ще двоє дітей відповідачки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , народжені ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо подальших обставин, на які посилається ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог, то вони не відповідають дійсності.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 07 жовтня 2019 року укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., реєстровий номер № 3755. Відповідно до договору ОСОБА_3 придбала у власність квартиру за зазначеною вище адресою, що складається з 3-х кімнат, загальною площею 62,7 кв.м, у тому числі житловою площею 47,1 кв.м.

У пункті 17 Договору зазначено: «Покупець набуває квартиру в особисту приватну власність за власні кошти, що підтверджується відповідною заявою її чоловіка ОСОБА_2 , підпис на якій засвідчено 07.10.2019 року приватним нотаріусом ХМНО Колядою Ю.С. за реєстровим № 3754, про що доведено до відома Продавця».

При ознайомленні з матеріалами справи представником відповідача встановлено, що позивачем ОСОБА_2 надана не повна копія договору купівлі - продажу квартири, а саме - вона не містить зазначеного вище пункту 17 Договору. У той самий час, існування такого пункту в договорі обумовлюється обставинами набуття спірної квартири. Кошти на придбання власного житла ОСОБА_3 збирала ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . Вона одинока матір тоді ще з двома дітьми багато працювала операційною медичною сестрою. Її матір допомагала в утриманні дітей, разом вони і відкладали кошти на майбутню квартиру.

Коли ж стало питання про придбання квартири АДРЕСА_1 та

не вистачало значної суми, бабця ОСОБА_3 - ОСОБА_8 продала свою

квартиру АДРЕСА_3 та віддала кошти за квартиру онуці. Доказом того є копія договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журба О.Л., реєстровий номер № 1112.

Позивач не забезпечував сім`ю матеріально. Його бізнес не вдався, на погашення боргів йшли кошти від держави, що отримували на дітей.

Тому сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 просила позов задовольнити з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив.

В судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник позивача, посилаючись на обставини зазначені у позові та відповіді на відзив позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи та наявні докази, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, між сторонами 25 квітня 2017 укладено шлюб, зареєстрований Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис за № 166 та повторно видано 11 липня 2018 року свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року

шлюб між сторонами розірвано (справа № 627/678/24).

У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, в родині є ще двоє дітей відповідача: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , народжені ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 07 жовтня 2019 року укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., реєстровий номер № 3755. Відповідно договору ОСОБА_3 придбала у власність квартиру за зазначеною вище адресою, що складається з 3-х кімнат, загальною площею 62,7 кв.м, у тому числі житловою площею 47,1 кв.м. Відповідно до п.3 Договору продаж квартири вчинений сторонами за 662500,00 грн., які покупець сплатила продавцю до підписання цього договору.

У пункті 17 Договору зазначено: «Покупець набуває квартиру в особисту приватну власність за власні кошти, що підтверджується відповідною заявою її чоловіка ОСОБА_2 , підпис на якій засвідчено 07.10.2019 року приватним нотаріусом ХМНО Колядою Ю.С. за реєстровим № 3754, про що доведено до відома Продавця».

Відповідач стверджує, що кошти на придбання спірного житла вона збирала ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . Частину коштів на придбання квартири їй надала її бабця ОСОБА_8 , яка продала свою квартиру АДРЕСА_3 . На підтвердження чого представником відповідача надано копію договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журба О.Л., реєстровий номер № 1112. Відповідно до п.3.1 даного договору продаж квартири вчинено за 417984,00 грн., які продавець отримала від покупця повністю до підписання цього договору.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності права власності на майно подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23).

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 638/2341/20 вказував, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до частин другої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (частина перша статті 9 СК України).

Верховний Суд неодноразово зауважував, що по своїй суті згода подружжя є одностороннім правочином (постанови Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року у справі № 303/2983/19).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 викладено правовий висновок, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.

Вчинення згоди подружжя - це односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям.

З урахуванням наведених приписів чинного законодавства та судової практики, суд зауважує, що суд не може своїм рішенням підміняти домовленість (договір) між подружжям, яка не суперечить умовам законодавства України та моральним засадам суспільства.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановивши, що перед придбанням відповідачкою спірної квартири, позивач надав свою письмову згоду на те, що таке майно буде придбаватися нею за особисті кошти в особисту приватну власність, і ця згода була відображена в умовах договору купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2019 року (пункт 17 договору), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для віднесення такого майна до об`єкту спільної сумісної власності подружжя та його поділу.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, акцентує увагу на тому, що перед придбанням відповідачкою спірної квартири обидва з подружжя висловили свою волю щодо правового режиму нерухомого майна, ОСОБА_2 погодив набуття квартири дружиною в особисту приватну власність за її особисті кошти, і ця воля була відображена у тексті договору купівлі-продажу.

Отже, суд, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, а також поведінці сторін спору, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат вирішується судом у відповідності до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено - 02.06.2025.

Суддя: А. К. Сітало