Номер провадження: 22-ц/813/580/25
Справа № 523/4090/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Комлевої О.С.,

переглянув у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2023 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за заявою-договором про надання кредиту,-

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «Таскомбанк» (- далі АТ «Таскомбанк») звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за заявою-договором про надання кредиту.

Позов обґрунтовано тим, що 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 уклав з позивачем заяву-договір №896529-303 про надання кредитних коштів, отримав кредит шляхом перерахування грошових коштів на його поточний рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом та зобов`язався повертати кредитні кошти щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатком №1 до заяви-договору. Відповідно до умов договору загальна сума кредиту складала 102 900 грн, на строк 48 місяців, відсотки за користування кредитом становлять 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту - 2,9 % щомісячно. Кредитні кошти було надано відповідачу у спосіб, що визначений кредитним договором, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконував, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув. У зв`язку із зазначеними порушеннями станом на 22 лютого 2023 року заборгованість перед позивачем за Заявою-договором №896529-303 від 11.09.2020 становить 149 346,46 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 83 685,78 грн; заборгованість за відсотками 10,48 грн; заборгованість за комісією - 65 650,20 грн. Тому, позивач просив стягнути зазначену заборгованість перед банком з ОСОБА_1 та судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що умови заяви-договору №896529-303 про надання кредиту від 11.09.2020, якими передбачена сплата комісії за обслуговування кредиту, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим позов в частині стягнення заборгованості у вигляді комісії в розмірі 65 650,20 грн задоволенню не підлягає, а заборгованість за тілом кредиту має бути зменшена на суми здійснених відповідачем платежів, які були враховані банком як сплата комісії.

07 серпня 2023 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за заявою-договором про надання кредиту задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за заявою-договором №896529-303 від 11.09.2020 у розмірі 59 823,46 грн, з яких 59 812,98 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10,48 грн - заборгованість по відсоткам. Стягнено судові витрати у розмірі 1 097,22 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Астаф`єва Іванна Віталіївна, яка діє в інтересах АТ «Таскомбанк», звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні комісії в розмірі 65 650,20 грн, та ухвалити нове, яким у вказаній частині задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у іншій частині залишити без змін, стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. За ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, оскаржуване рішення переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача комісії за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з того, що умова укладеного між позивачем та відповідачем 11.09.2020 заяви-договору №896529-303, викладена в п. 1.4, щодо сплати комісії в розмірі 2,9% щомісячно є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому вважав, що позов у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у вигляді комісії в розмірі 65 650,2 грн задоволенню не підлягає. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивачем у справі не надано жодних доказів надання відповідачу за його вимогою послуг з обслуговування кредиту в обсязі більшому, ніж встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції в цій частині, вважає за потрібне зазначити наступне.

За ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на момент укладення кредитного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на момент укладення кредитного договору, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на момент укладення кредитного договору).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на момент укладення кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 цього ж Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, положення ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлюють вид та об`єм послуг банку з обслуговування кредиту, які є безоплатними для позичальника.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що при оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою (постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву-договір №896529-303 про надання кредиту (на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб). Загальна сума кредиту 102 900 грн, комісія за надання кредиту (за наявності) 2,9%, що складає 2 900 грн, сума кредиту без комісії за надання кредиту 100 000 грн, строк кредиту 48 місяців, проценти за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 2,9% щомісячно. Згідно паспорту споживчого кредиту мета отримання кредиту споживчі цілі (а.с. 11). Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, станом на 22 лютого 2023 року комісія нараховувалася у період з 13 жовтня 2020 року по 22 лютого 2023 року у розмірі 2 984,1 грн щомісяця та її сукупна сума за вказаний період становить 89 523 грн, з них у період з 13 жовтня 2020 року по 10 лютого 2021 року, а також з 11 березня 2021 року по 11 травня 2021 року розмірі сплаченої комісії становить 23 872,8 грн.

В апеляційній скарзі представник банку зазначив, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписано сторонами, при цьому позичальник був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погодився з ними. Крім того, представник апелянта повідомив, що банком, зокрема, але не виключно, надаються наступні супутні послуги, за які стягується комісійна винагорода за управління кредитом/комісія за обслуговування: здійснення коригування кредитних зобов`язань позичальника у бік їх зменшення при частковому достроковому поверненні кредиту, оформлення позичальнику нового графіку повернення кредиту, виконання банком доручення позичальника на договірне списання коштів з рахунків позичальника в розмірі щомісячного платежу згідно з графіком, інформування позичальника про найменування та місцезнаходження бюро кредитних історій, до якого банк передаватиме інформацію про формування кредитної історії шляхом розміщення інформації на зовнішньому корпоративному сайті банку, надання консультативних послуг позичальнику з усіх питань, що стосуються надання та обслуговування кредиту, тощо.

Разом з тим, ні заява-договір, ні паспорт споживчого кредитування, ні розрахунок заборгованості за кредитним договором не містять інформації стосовно того, в чому саме полягали дії банку з обслуговування кредиту, за які щомісячно стягувалася комісія у розмірі 2 984,1 грн. Крім того, на підтвердження своїх доводів щодо законності стягнення із відповідача комісії за обслуговування апелянт ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав жодного доказу щодо безпосереднього інформування більше ніж раз на місяць позичальника про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості тощо, як і не надано доказів щодо безпосереднього звернення позичальника із відповідними запитами на адресу банку. З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що встановлення обов`язку сплати на користь позивача комісійної винагороди за обслуговування кредиту є несправедливим та нікчемним, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією задоволенню не підлягають.

При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» -залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2023 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

О.С. Комлева