Справа № 306/1592/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 листопада 2024 року у складі судді Вінер Е.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.09.2024 о 13:43 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 та транспортного засобу «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2024 відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом ПАТ НАСК «Оранта». На відшкодування шкоди, завданої ДТП, ПАТ НАСК«Оранта», здійснило виплату позивачу у розмірі 138341,96 грн. Позивачем було встановлено, що згідно акту виконаних робіт ним сплачено 157241,96 грн., тобто різниця складає 18900 грн.

Згідно зміненої позовної заяви від 27 серпня 2024 року позивач просив стягнути з ОСОБА_1 18900 грн. заподіяної матеріальної шкоди, судові витрати та сплачений судовий збір.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18450,00 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят гривень) завданої матеріальної шкоди та сплачений судовий збір в сумі 1211,20 ( одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.). В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову та стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову, оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність була забезпечена полісом ПАТ HACK «Оранта» № 215813709 строк дії якого з 20.07.23 по 19.07.2024. Вказує, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215813709 страхова сума на одного потерпілого передбачена за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн., розмір франшизи встановлений в сумі 1500 грн. Отже, граничний розмір відшкодування страховою компанією за майнову шкоду згідно поліса складає - 158500 грн. ПАТ HACK «Оранта» було прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 138341,96 грн., про що повідомило листом № 4658 від червня місяця 2024 року, який знаходиться в матеріалах справи. Позивач погодився на пропозицію страхової компанії та отримав суму відшкодування 138341,96 грн. хоча полісом ОЦПВ передбачено виплату 158500 грн., що покриває суму ремонту в розмірі 157241,96 грн. Вказує, що в даному випадку ліміт страхового випадку страховиком не перевищено, а отже ОСОБА_1 не може бути належним відповідачем, оскільки правовідносини в страховому випадку вирішуються між страховиком та потерпілою особою в межах лімітів відповідальності страховика.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2024 року о 13 год. 43 хв., на автодорозі М-06, 763 км+500м, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта».

Згідно акту виконаних робіт №Fo-К-0008775 вартість робіт складає 54230 грн, запасні частини та матеріали складають 102 561,96 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт №Fo-К-0009275 за мийку та прибирання салону оплачено 450 грн.

Відповідно до листа від 20.06.2024 слідує, що ПАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 138341,96 грн.

Таким чином, встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування відповідачем як винуватцем ДТП, відповідальність якого була застрахована, матеріальних збитків, завданих позивачу як власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу в повному обсязі за мінусом страхового відшкодування, здійсненого страховою компанією.

Задовольняючи заявлений позов частково, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 18450,00 грн., враховуючи, що 450 грн. із заявленої до стягнення суми матеріальної шкоди було оплачено позивачем за мийку та прибирання салону, а не проведення ремонтних робіт.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Згідно ст. 9.1. Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі №545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15-ц.

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Як встановлено судом вище, страховиком - ПАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 138341,96 грн., натомість відповідно до акту виконаних робіт №Fo-К-0008775 вартість ремонтних робіт складає 54230 грн, запасні частини та матеріали складають 102 561,96 грн.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, який вірно визначено судом першої інстанції, як і особу, винну відшкодувати завдані збитки у повному розмірі.

Помилкове ототожнення апелянтом понять «страхове відшкодування» та «вартість матеріального збитку» призвело до помилковості доводів апеляційної скарги щодо обов`язку страховика відшкодувати вартість заподіяних матеріальних збитків у повному обсязі, оскільки ліміт страхового випадку страховиком не перевищено.

Так, Спеціальним Законом передбачено, що шкода має бути оцінена у порядку та в спосіб, який передбачено Законом.

Разом з тим, Страховик не відшкодовує потерпілій особі вартість відновлювального ремонту на підставі наданих потерпілою особою актів виконаних робіт, рахунків тощо, оскільки до обов`язку страховика входить здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого повинен бути розрахований виключно відповідно до ст. 22, 29, 34, 36 Закону.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди у межах суми страхового відшкодування, проте зобов`язання Страховика обмежене сумою страхового відшкодування, а не страховою сумою (лімітом відповідальності).

В даному випадку, необхідно розмежовувати поняття «страхова сума» (ліміт відповідальності Страховика) та страхове відшкодування (страхова виплата).

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку. Страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.

Таким чином, при настанні страхового випадку, Страховик у межах (тобто у розмірі, що не перевищує страхову суму) страхової суми сплачує страхове відшкодування, однак його розмір розраховується відповідно до Закону, полісу.

Отже, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, при розрахунку його розміру Страховик керується спеціальним законом, отже обсяг відповідальності Страховика, в даному випадку, є обмеженим та становить розмір відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції вірно врахував, що 450 грн., які включені позивачем до загального розміру заявленої до стягнення матеріальної шкоди, не підлягають стягненню, оскільки такі не є витратами на здійснення ремонтних робіт.

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2025 року.

Головуючий :

Судді: