КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/3418/25 Головуючий у І інстанції Галаган В.І.
Провадження №22-ц/824/9226/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скіндера Владислава Броніславовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 , в якому остання просила стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 540141,95 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У мотивувальній частині ухвали роз`яснено, що в порушення ст. ст. 175, 177 ЦПК України позивач, звертаючись із позовною заявою до суду, не зазначила посилання на норми діючого цивільного законодавства, які порушено відповідачем відносно позивача та не зазначено способу захисту порушеного права. Зміст позовної заяви містить дві суми, зокрема, позивачем зазначено ціною позову - 292 240,68 грн, в той час як згідно прохальної частини позову позивач просить суд стягнути з потенційного відповідача 540 141,95 грн, - що суперечить вимогам ст. ст. 175, 176 ЦПК України.

Крім того, позивачем не наведено правове обґрунтування згідно норм діючого цивільного законодавства в частині стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

Також, в обґрунтування підстав та предмету позову, позивачем на виконання приписів даної ухвали суду має бути долучено докази укладення договору між сторонами спірних правовідносин, докази передачі позивачу предмету лізингу, докази внесення лізингових сум у зазначеному позивачем розмірі, докази ухвалення судами рішення про визнання договору лізингу нікчемним, оскільки згідно Акту, складеного працівниками загального відділу документообігу суду, позивачем не долучено до позовної заяви додатки, перелічені у змісті позовної заяви.

Звернуто увагу на те, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів), а також сплатити судовий збір за подання даного позову.

08 березня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Скіндером В.Б. подано заяву на усунення недоліків через систему «Електронний суд», до якої долучено додатки відповідно до кількості учасників справи, а саме: уточнена позовна заява, квитанція про сплату судового збору, договір лізингу, акт приймання-передачі, ордер на представництво інтересів позивача, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Також вказано, що позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року заяву на виконання ухвали про усунення недоліків, подану адвокатом Скіндером Владиславом Броніславовичем, повернуто заявнику.

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Скіндер В.Б. подав апеляційну скаргу через систему «Електронний суд», в якій, посилаючись, на те, що вона є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження провадження.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції неправильно застосував п.п. 12.15 п. 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 та порушив п. 2 ч. 4 і ч. 7 ст. 62 ЦПК України, що призвело до безпідставного повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у справі № 755/3418/25.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За правилом п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивач не виконав вимоги ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 - адвокат Скіндер В.Б., на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, подав заяву про усунення недоліків через систему «Електронний суд» та підписав її шляхом накладання електронного підпису, до якої долучив ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1. від 07 березня 2025 року серії ВН № 1484683, проте у графах «Адвокат» підпис адвоката відсутній.

Долучений ордер не сформований адвокатом в системі «Електронний суд», а завантажений як додаток до заяви у формі файлу «pdf» та не містить всі необхідні відомості, визначені у п. 12 Положення № 41, а саме: в графі «Адвокат» відсутній підпис адвоката.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про усунення недоліків, суд першої інстанції виходив з того, що в ордері відсутній один із обов`язкових реквізитів, а саме: підпис адвоката, що свідчить про процесуальну дефектність відповідного документа, що відповідно виключає можливість визнати такий ордер належним документом, який підтверджує право адвоката як особи, яка підписала заяву про усунення недоліків позовної заяви, на вчинення таких дій від імені та в інтересах позивача у цій справі.

Аналізуючи наведені мотиви, з яких виходив суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 131-3 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура; засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке згідно ст. 64 Конституції України не може бути обмежене, навіть в умовах воєнного стану (див. ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 204/2321/22 (провадження № 61-4845св22), пункт 7.46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22)).

Гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, в тому числі в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії проти України російської федерації та введення воєнного стану на всій території України, хоча б з точки зору найвищої соціальної цінності життя та здоров`я людини, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів звернення до суду, а не їх обмеження судами (див. ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 204/2321/22 (провадження № 61-4845св22)).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом (абз. 2 ч. 8 ст. 14 ЦПК України).

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5, 6 ст. 43 ЦПК України).

У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 7 ст. 62 ЦПК України).

Згідно із п. 2 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі - Положення № 41), ордер на надання правничої допомоги є письмовий документ (в паперовій або електронній формі), що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.

П. 4 Положення № 41 передбачено, що ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

П. 12 Положення № 41 визначено, що ордер містить наступні реквізити: 12.1.Серію, порядковий номер ордера; 12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правнича допомога; 12.3. Посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; 12.4 Назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); 12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; 12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); 12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; 12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої допомоги; 12.9. Дату видачі ордера; 12.10. Підпис адвоката (власноручний або електронний) який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); 12.11. Підпис адвоката (власноручний або електронний) який надає правничу допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); 12.12. Підпис (власноручний або електронний) керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням. Під час дії воєнного стану на території України, реквізити, передбачені цим підпунктом можуть оформлятись у відповідності до п. 10 цього Положення; 12.13. Двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ; 12.14. Реквізити 12.1, 12.5 (крім номера посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане), 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці; 12.15. Ордер вважається підписаним адвокатом (керівником адвокатського бюро/адвокатського об`єднання), якщо у графі «Адвокат» міститься або власноручний (фізичний) підпис; або ордер засвідчено електронним підписом; або електронним підписом засвідчено документ, додатком до якого є ордер.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на підтвердження повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 у Дніпровському районному суді м. Києва адвокат Скіндер В.Б. долучив до матеріалів справи ордер на надання правової допомоги серії ВН № 1484683 від 07 березня 2025 року, який завантажений як додаток до заяви про усунення недоліків позовної заяви у виді файлу та засвідчений електронним підписом адвоката.

Вказане дає підстави вважати, що адвокат Скіндер В.Б. на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у Дніпровському районному суді м. Києва долучив до матеріалів справи належним чином засвідчений ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Судова колегія вважає, що наявні на той час у справі матеріали повною мірою надавали суду першої інстанції можливість ідентифікувати особу, яка підписала заяву про усунення недоліків позовної заяви та перевірити повноваження на представництво інтересів позивача.

За подібних обставин Верховний суд у постанові від 06 листопада 2024 року в справі № 483/346/24 підкреслив, що гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, зокрема, в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії рф проти України та введення воєнного стану на всій території України, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів взаємодії між судами та учасниками судового процесу, способів підписання ордеру, а не їх обмеження судами.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 420/35964/23.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надто формально підійшов до вирішення питання щодо прийняття заяви про усунення недоліків позовної заяви, а тому, на думку апеляційного суду, помилково повернув вказану заяву адвокату Скіндеру В.Б., наслідком чого стало повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року, позбавивши її, таким чином, права на судовий захист.

Отже, на думку судової колегії, суд першої інстанції з формальних міркувань безпідставно повернув позовну заяву.

Європейський суд з прав людини зауважує, що «процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів» (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що висновок суду про повернення позовної заяви є помилковим, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скіндера Владислава Броніславовича задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 29 травня 2025 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Т.А. Слюсар