Справа № 215/1449/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання Савельєвої Л.А.,

за участю: представника позивача - Пилипчука С.В.,

представника відповідача - Вовк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 м. Кривого Рогу в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

03.03.2025 ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №089 від 03.04.2021 в розмірі 24270 грн. та понесені судові витрати, оскільки останній не виконує умови договору.

В обгрунтування позову вказує, що 03.04.2021 між ТОВ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" та ОСОБА_1 укладено Договір № 089. Згідно п. 1.1. Договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3000.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2.0 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000.00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

Далі, 01.12.2021 було укладено договір № 1-12 відповідно до ТОВ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТКАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 089. Також, 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 089. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 089. На теперішній час заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №089 від 03.04.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 52572.30 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 49572.30 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 24270.00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3000.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 21270.00 грн.

23.04.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позов, в якій представник зазначає, що подані позивачем розрахунки є детальними, чіткими і таким, що відповідають умовам кредитного договору, у тому числі в частині визначення строку користування кредитом в межах якого нараховувалися проценти. Нарахування первісним кредитором процентів здійснювалося впродовж періоду, що не перевищує 1 рік, як це передбачено умовами договору. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували розрахунки заборгованості, долучені позивачем до позовної заяви. В даному випадку, проценти за користування кредитними коштами нараховувались кредитором в межах погодженого сторонами строку кредитування на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України, що включав у себе і строк користування кредитом. Враховуючи, що відповідач, підписавши Договори, погодився з їх умовами, немає підстав вважати, що умови таких договорів про порядок та строк застосування процентних ставок не були відомі Відповідачу. Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Отже, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків.

При цьому, представник зазначає, що відповідач не скористався правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладених кредитних договорів протягом чотирнадцяти днів з моменту укладення договорів. Також звертає увагу суду, що у встановлений 17-нний строк кредитування відповідач не повернув кошти, а тому, зобов`язаний нести наслідки невиконання зобов`язанням Договору, передбачені п.1.4.2.

Стислий виклад позиції відповідача.

22.04.2025 на адресу суду від представника відповідача, адвоката Вовк М.В. надійшов відзив на позов в якому він вказує, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з нього на користь позивача:3 000.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту;-1 020.00 грн. сума заборгованості за відсотками. Вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Згідно п.1.2. договору № 089 від 03.04. 2021, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. У заяві-анкеті зазначено два строки повернення кредиту:орієнтовний 17 днів та 365 днів, однак із зазначенням повернення кредиту у розмірі 3 000.00грн. та сплати процентів у розмірі 1 020 грн. У пункті 1.4 договору визначено, що проценти нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, і далі визначені умови і розміри ставок кредиту у залежності від прострочення повернення кредиту і перерахування строків повернення кредита. Пунктом 1.4.2 встановлено, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 17 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, можна прийти до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови щодо строку кредитування. Адже, у графіку платежів, на який зроблене посилання у договорі, чітко встановлений період користування коштами 17 днів і визначений розмір процентів, який підлягає сплаті за правомірне користування процентами, тоді як змістом пункту 1.4. передбачено продовження строку кредитування до невизначеної дати. З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Тому вважає, що строк кредитування становить 17днів, з 03.04.2021 по 19.04.2021 рік.

Відповідно до розрахунків позивача, заборгованість відповідача за Договором позики №089 становить: 3 000.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21 270,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а всього: 24 270,00грн. З розрахунком позивача, щодо розміру заборгованості за кредитом відповідач не погоджується з наступних обставин. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює Відповідно до розрахунків Позивача, заборгованість Відповідача за Договором позики №089 становить:-3 000.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту;-21 270,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а всього: 24 270,00 грн. З розрахунком Позивача, щодо розміру заборгованості за кредитом Відповідач не погоджується з наступних обставин. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Вважає, що відсотки нараховані як плата за користування позикою та відсотки нараховані як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання в порядку ч.2 ст. 625ЦКУ мають різну правову природу і їх потрібно чітко відрізняти у своїх позовних вимогах. Позивачем вимога про стягнення відсотків нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України не заявлялась.

Заяви, клопотання учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача Пилипчук С.В. просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача, адвокат Вовк М.В. в судовому засіданні просив позов задовольнити частково, вирішити питання щодо понесених витрат на правову допомогу.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09-00 год. 18.10.2024, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансових № 089, який підписано електронним підписом, відповідно до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 3000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 17 днів з моменту отримання кредиту, що також узгоджується з умовами визначеними в заяві-анкеті та в паспорті споживчого кредиту (а.с. 8-10, 53, 66-68).

Згідно інформації ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 20.09.2024, 03.04.2021 о 18:17 було перераховано грошові кошти в розмірі 3000 грн. на картку НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», за Кредитним договором № 089 від 03.04.2021 станом на 30.11.2021 становить 24270 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за сумою позики, 21270 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 12-13).

01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» передає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору № 089 в розмірі 24270 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21270 грн. - сума заборгованості по процентам (а.с. 16-27, 28-30, 31).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», борг ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 за кредитним договором № 089 становить 52572,30 грн. та складається з: 3000 грн. - сума заборгованості по основній сумі кредиту; 21270 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 28302,30 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками (а.с. 14).

10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Також 19.11.2024 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Додаткову угоду №4 до договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 (а.с. 32-42, 43-45, 46, 47).

Згідно Додатку №1 до Додаткової угоди №4 від 19.11.2024, а саме змін в реєстр боржників від 10.03.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 089 в розмірі 52572,30 грн., що складається з: 3000 грн. - сума заборгованості по основній сумі кредиту; 49572,30 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 48-50, 51).

Також, згідно розрахунку наданого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», заборгованість за кр.дог. №089 від 03.04.2021 станом на 21.02.2025 становить 52572,30 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 49572,30 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги (а.с. 15).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Вислухавши представників, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що договір позики був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги ЗУ «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Так, судом встановлено, та не оспорюється відповідачем, що укладений між Товариством та відповідачем ОСОБА_1 . Договір про надання фінансових № 089 від 03.04.2021, підписано електронним підписом відповідача, на умовах визначених у вказаному договорі ОСОБА_1 . Товариство надало кредит в розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство виконало зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти.

Як вбачається, 03.04.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансових № 089, який підписано електронним підписом, відповідно до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 3000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 17 днів з моменту отримання кредиту, що також узгоджується з умовами визначеними в заяві-анкеті та в паспорті споживчого кредиту (а.с. 8-10, 53, 66-68).

Так, згідно п. 1.1. За цим договором товариство зобов?язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3000 гривень на умовах строковості, зворотності, ілатності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані гідно умов цього Договору, його додатків та правил.

1.2. Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід?ємною його частиною.

1.3. Орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 17 днів з моменту плати всіх нарахованих процентів.

1.4. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: 1) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не ізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;2) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); 3) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % дорівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); 4) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % торівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. 4.1. Нараховані проценти підлягають обов?язковій сплаті на 17 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати.

Відповідно до п 1.4.2. в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов?язковій сплаті кожні 17 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Згідно п. 1.9, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік.

Відповідно до п. 4.2 Договору, реальна річна процентна ставка дорівнює загальній вартості кредиту та складає: при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.а) договору 730 відсотків річних (або 732 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4. б) договору 1302,36 відсотків річних (або 1306 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4. в) договору 1711,7 відсотків річних (або 1769,68 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4. г) договору 2735,45 відсотків річних (або 2743,05 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік).

У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України) .

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до розрахунку ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», за Кредитним договором № 089 від 03.04.2021, заборгованість станом на 30.11.2021 становить 24270 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за сумою позики, 21270 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 12-13).

При цьому, згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», борг ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 за кредитним договором № 089 становить 52572,30 грн. та складається з: 3000 грн. - сума заборгованості по основній сумі кредиту; 21270 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 28302,30 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками (а.с. 14).

Також, згідно розрахунку наданого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», заборгованість за кр.дог. №089 від 03.04.2021 станом на 21.02.2025 становить 52572,30 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 49572,30 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги (а.с. 15).

Так, з наданих доказів вбачаєься, що загальна сума боргу ОСОБА_1 перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» становить 52572,30 грн., однак суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог, а саме в межах заборгованості в розмірі 24270 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за сумою позики, 21270 грн. заборгованість за відсотками.

Суд звертає увагу, що згідно Договору про надання фінансових послуг № 089, ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» 03.04.2021 надало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000 грн. строком на 17 днів, тобто до 19.04.2021.

Графіком нарахування процентів визначено відсотки в розмірі 1020 грн., що не заперечується сторонами в судовому засіданні

Враховуючи умови договору, суд вважає, що строк кредитування складає 17 днів, а не один рік, як зазначає представник позивача, посилаючись на п.1.9 Договору, оскільки вказаним пунктом визначено загальний строк дії договору, а строк нарахування відсотків визначений саме п. 1.3 Договору і складає 17 днів, а отже нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 19.04.2021 є порушенням норм чинного законодавства.

Згідно п.1.4.2 Договору, передбачено, що в разі, якщо сума кредиту лишається не повернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 17 днів, у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Згідно п.1.4 Договору передбачено порядок сплати відсотків за кожен день користування кредитом.

Щодо стягнення з відповідача відсотків на користь позивача відповідно до п.1.4 Договору па п.1.4.2 Договору слід зазначити, що ч.1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1статті 1048 ЦК Україниі охоронна норма частини 2статті 625 цього Кодексуне можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно достатті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно достатті 625 ЦК Україниу розмірі, встановленому законом або договором.

У статті 625 ЦК Українивизначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним.

Так само, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно достатті 625 ЦК України.

Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних застаттею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно достатті 625 ЦК Україниу розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбаченихстаттею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Проаналізувавши вищевикладені норми права, суд приходить до висновку, що Товариство не правомірно нараховувало проценти за користування кредитом після 19.04.2021, оскільки умовами договору сторони погодили строк його дії, тому нарахування відсотків поза межами дії строку договору суперечить чинному законодавству та позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по несплаченим процентам за користування грошовими коштами в розмірі 20250 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідач дійсно прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми.

Пунктами 1.4 - 1.4.2 Договору про надання фінансових послуг фактично встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Суд також вважає необхідним зазначити, що матеріали справи не містять доказів погодженого продовження між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 строку повернення кредиту. Жодні додаткові угоди між сторонами договору не укладалися, а тому ТОВ «Служба миттєвого кредитування» мало право на нарахування відсотків за користування кредитом лише по 19 квітня 2021 року.

Між тим, з наведеного вище розрахунку заборгованості по відсотках, можна зробити висновок, що заборгованість за процентами фактично в 7 разів перевищує заборгованість за тілом кредиту.

За правилами ч.1ст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно дост.625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

З врахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд приходить до висновку, що встановлений п.1.4-1.4.2 Кредитного договору розмір процентів в сумі 52572,30 грн., який був зменшений позивачем при зверненні до суду до 21270 грн., нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту - 3000 гривень.

Крім того, судом встановлено, що 01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» передає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору № 089 в розмірі 24270 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21270 грн. - сума заборгованості по процентам (а.с. 16-27, 28-30, 31).

10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Також 19.11.2024 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Додаткову угоду №4 до договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 (а.с. 32-42, 43-45, 46, 47).

Згідно Додатку №1 до Додаткової угоди №4 від 19.11.2024, а саме змін в реєстр боржників від 10.03.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 089 в розмірі 52572,30 грн., що складається з: 3000 грн. - сума заборгованості по основній сумі кредиту; 49572,30 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 48-50, 51).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитних заборгованостей по Договорам.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом.

Оскільки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ТОВ «Служба миттєвого кредитування», та враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків не виконав, в строки, передбачені графіками погашення кредиту, кредит та відсотки за його користування не сплатив в повному обсязі, чим порушив умови кредитного договору, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором всього в розмірі 7020 грн.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.

Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленої суми за надання правничої допомоги представником позивача надано Договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», яким сторони погодили вид та вартість послуг, також надано прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги №691 від 01.01.2025 та витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, згідно яких адвокатське об`єднання надали послуги з консультації та складання позовної заяви саме до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості заборгованості на суму 9000 грн. (а.с. 60-62, 63, 64).

Представником відповідача до матеріалів справи додано Договір про надання правничої (правової) допомоги №21/04/2025-Ю від 21.04.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Вовк М.В. а також додано розрахункову квитанцію серії АВ-ТБ №0250026 від 21.04.2025, згідно якої адвокатом було надано послуги на 6000 грн. (а.с. 106, 105 зворот).

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що сторонами документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу, та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру витрат понесених позивачем на правову допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2602,80 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, враховуючи результат розгляду справи, з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 4264,80 грн., що буде пропорційно розміру відхилених (задоволених) позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 700,56 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 207 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» суму заборгованості за Договором про надання фінансових послуг №089 від 03.04.2021 в розмірі 7020 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1020 грн. - сума заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом, 3000 грн.- сума заборгованості за порушення строків повернення кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2602,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір в розмірі 700,56 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4264,80 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено, підписано та проголошено 02 червня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», місцезнаходження за адресою: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: