Справа № 462/9654/21 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н. М.
Провадження № 22-ц/811/2740/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: прокурора Мацюри Я.Р., представника ОСОБА_1

ОСОБА_2 , представника Львівської міської ради

Шагай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 липня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Голоюха В.І. в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа на стороні позивача - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мейхер Олена Любомирівна, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Приватбанк», про визнання спадщини відумерлою, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року заступник керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа на стороні позивача - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мейхер О.Л., третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «ПриватБанк», про визнання спадщини відумерлою, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_7 з 03.10.2011 була одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , площею 80,2 кв.м. та комори в підвалі, площею 13, 0 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, однак спадкоємці після її смерті відсутні, свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось, тому вказана квартира є відумерлою спадщиною та підлягає передачі у власність територіальної громади м.Львова.

Прокурором встановлено, що 24.05.2019 за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 80,2 кв.м., комору в підвалі, площею 13,0 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 26.06.1995. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2019, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного округу Львівської області Віблієм Л.З. і зареєстрованого в реєстрі за № 764, право власності на вищевказану квартиру перейшло до ОСОБА_1 .

Однак, згідно з інформацією ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 5450 від 22.11.2021 право власності на квартиру АДРЕСА_1 не реєструвалось, довідка № 932 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , складений 23.05.1995, не виготовлялись. Також, згідно з інформацією Залізничної районної адміністрації № 32-вих-105946 від 12.11.2021, Залізничною районною адміністрацією не присвоювалась поштова адреса: АДРЕСА_2 . З вказаної інформації також встановлено, що розпорядження № 321 було прийнято 01.06.1995, а не 26.06.1995, і воно не стосується питання приватизації квартири АДРЕСА_1 .

При дослідженні технічних паспортів квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , встановлено, що конструктивно вказані квартири з коморами ідентичні: розташовані на 1 поверсі 3-поверхового будинку, складаются з 4 кімнат, житловою площею 58,3 кв.м., в т.ч.: 1-а кімната 12,2 кв.м., 2-а кімната 18,3 кв.м., 3-я кімната 13,9 кв.м., 4-а кімната 13,9 кв.м., а також кухні площею 10,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні 0,9 кв.м., коридору 6,1 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м., балкону 1,1 кв.м.; висота приміщень 2,9 м., комори площею 13, 0 кв.м., висотою 2,5 м. Відтак, реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 (якої неіснує в натурі), за яку видається квартира АДРЕСА_1 , свідчить про порушення прав територіальної громади.

Прокурор вважає, що оскільки документи подані для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: розпорядження від 26.06.1995 № 321, свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 26.06.1995, довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 932 від 15.05.2019, технічний паспорт на квартиру від 23.05.1995 ніколи не складались та не видавались, а також те, що квартира АДРЕСА_1 фактично не існує в натурі, первинна державна реєстрація права власності на неї 24.05.2019 проведена з порушенням, що в свою чергу тягне неправомірність державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_6 .

Відповідно договір купівлі-продажу від 19.06.2019, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , предметом якого є квартира загальною площею 80,2 кв.м. та житловою площею 58,3 кв.м. з коморою в підвалі площею 13,0 кв.м., яка знаходиться адресою: АДРЕСА_2 , є недійсним, оскільки укладений особою (продавцем), яка в незаконний спосіб набула право власності на неї, а відтак не мала права відчужувати спірну квартиру, яка не існує в натурі.

З огляду на вказане позивач просив:

-визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, а також комори в підвалі площею 13,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25688199, номер запису 12862 в книзі: 21) відумерлою спадщиною, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати її у власність територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради;

-визнати недійсним купівлі-продажу квартири, укладений 19.06.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Пустомитівського районного округу Львівської області Віблієм Л.З. та зареєстровано в реєстрі за № 764;

-скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_6 на квартиру, загальною площею 80,2 кв.м. та житловою площею 58,3 кв.м. з коморою в підвалі площею 13,0 кв.м., яка знаходиться адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), яка проведена 24.05.2019 (номер відомостей про речове право: 31785683) із одночасним закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.07.2024 позов задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, а також комори в підвалі площею 13,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25688199, номер запису 12862 в книзі: 21) відумерлою спадщиною, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передано її у власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 19.06.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Пустомитівського районного округу Львівської області Віблієм Л.З. та зареєстровано в реєстрі за № 764.

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_8 на квартиру загальною площею 80,2 кв.м. та житловою площею 58,3 кв.м. з коморою в підвалі площею 13,0 кв.м., яка знаходиться адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), яка проведена 24.05.2019 (номер відомостей про речове право: 31785683) із одночасним закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури 2649,00 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Львівської обласної прокуратури 3405,00 грн судового збору.

Повернуто Львівській обласній прокуратурі зайво сплачений судовий збір у розмірі 34518,51 грн згідно з платіжним дорученням №2849 від 16.12.2021.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що звернення позивача до суду (грудень 2021 року) було передчасним, оскільки територіальна громада в особі Львівської міської рада не набула і не реалізувала права чи інтересу щодо спірного майна у встановленому законом порядку, в тому числі не довела, що квартира АДРЕСА_3 є відумерлою спадщиною і взагалі може такою бути чи це майно було безхазяйним. Звертає увагу на те, що у випадку якщо цю квартиру вважати відумерлою спадщиною, то Львівська міська рада могла б подати відповідну заяву про визнання спадщини відумерлою в порядку ст.334-338 ЦК України не раніше, як через рік після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , при умові доведення, що таке є спадковим майном, тобто на момент оспорюваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від права та інтереси на цю квартиру у позивача відсутні. У цій справі позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке, на його переконання, незаконно вибуло з його володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача. На час звернення до суду Львівська міська рада не була власником квартири, а тому не могла заявити вимогу про її витребування. Зазначає, що пред`явлення вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. У матеріалах справи є копія поверхневого плану будинку, на якій відображено кв. АДРЕСА_3 , а тому з`ясування питання чи це одна квартира, потребувало спеціальних знань і проведення судової будівельно-технічної експертизи, а не припущень, саме позивач зобов`язаний був довести такий факт, надати належний і допустимий доказ (висновок експерта), без якого спірне майно не може бути предметом відумерлої спадщини. Ця обставина не була предметом дослідження та оцінки і суд першої інстанції на ці обставини не звернув уваги, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки такий факт безумовно впливає на правильне визначення статусу спірної квартири, як можливої відмерлої спадщини чи як безхазяйного майна і правильне встановення обставин у справі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Франківською окружною прокуратурою м. Львова подано письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, прокурор Мацюра Я.Р., представник Львівської міської ради Шагай О.О. заперечили проти задоволення скарги.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 08.02.1996 розпорядженням Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів №70 «Про передачу квартир у власність громадян» квартиру АДРЕСА_1 передано у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 12.02.1996 № 90, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992, відповідно до рішення міськвиконкому №153 від 14.12.1994, затверджено розпорядження Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 08.02.1996 № 70.

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру від 12.02.1996, виданого виконкомом Львівської міської ради народних депутатів квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам її сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки № 30529171 від 06.07.2011, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 та ОСОБА_7 : 2/3 частки на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності (№ НОМЕР_2 від 12.02.1996); ОСОБА_7 1/6 частки на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину (№4-685 від 21.09.2009); ОСОБА_10 1/6 частки на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину (№4-694 від 21.09.2009).

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №31516726 від 03.10.2011, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 1/2 частки на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину (№4-602 від 15.09.2011).

Встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

На день смерті ОСОБА_7 їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

03.06.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. після смерті ОСОБА_7 заведено спадкову справу № 3/2019 (номер у спадковому реєстрі 64270637).

Із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Майхер О.Л. звернулися: 03.06.2019 ОСОБА_4 , 07.06.2019 ОСОБА_3 та 27.06.2019 ОСОБА_5 .

Встановлено, що після подання заяв про прийняття спадщини, ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 не надали нотаріусу жодних доказів родинних чи інших відносин зі ОСОБА_7 .

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29.01.2020 у справі № 462/5763/19, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Майхер О.Л., про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування та усунення від права на спадкування. Із судових рішень у справі № 462/5763/19 вбачається, що ОСОБА_3 не підтвердив належними доказами факт його проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не обгрунтував, чому саме ОСОБА_4 повинна була піклуватись про ОСОБА_7 та чи був у неї такий обов`язок, оскільки як встановлено судом, остання не перебувала зі спадкодавцем в родинних відносинах та до кола спадкоємців за законом не відноситься.

Окрім цього, в матеріалах цивільної справи №462/5763/19 наявний відзив ОСОБА_5 на позов, згідно з яким останній зазначає, що він не претендує на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до інформації приватного нотаріуса Мейхер О.Л. № 706/01-16 від 23.11.2021 станом на 23.11.2021 будь-які інші заяви по даній справі не надходили, свідоцтва про право на спадщину по даній справі нотаріусом не видавались.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №369555699 від 13.03.2024, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 19.06.2019 між ним та ОСОБА_6 , посвідченим приватним нотаріусом Пустомитівського районного округу Львівської області Віблієм Л.З. та зареєстрованим в реєстрі за № 764.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого Виконкомом Львівської міської ради 26.06.1995, згідно з розпорядженням (наказом) від 26.06.1995 №321, зареєстрованого ЛМБТІ і записаного у реєстрову книгу за №7377.

Державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6 проведено державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник І.Б. 24.05.2019, номер запису про право власності: 31785683, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101, підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 видане Виконкомом Львівської міської ради 26.06.1995, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2019, індексний номер витягу:168640352.

15.05.2019 ОСОБА_6 видана довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 932 про те, що згідно з інвентаризаційними матеріалами ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ним згідно з свідоцтвом про право власності від 26.06.1995 за № НОМЕР_4 .

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , складений 23.05.1995, інвентарний № 175, реєстровий № 12862.

Згідно з інформацією ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 5450 від 22.11.2021, право власності на квартиру АДРЕСА_1 не реєструвалось.

За реєстровим № 7377 проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 , а за реєстровим № 12862 проведено реєстрацію права власносності на квартиру АДРЕСА_5 .

Також ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зазначено, що довідка № 932 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , складений 23.05.1995, не виготовлялись.

Згідно з інформацією Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 32-вих-105946 від 12.11.2021 Залізничною районною адміністрацією не присвоювалась поштова адреса: АДРЕСА_2 . Розпорядження № 321 було прийнято 01.06.1995, проте воно не стосується приватизації будь-якого житла.

26.06.1995 Залізничною районною адміністрацією прийнято 6 розпоряджень під №№ 378, 379, 380, 381, 382, 383, які також не стосуються питання приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією Юридичного департаменту Львівської міської ради наведеної у листах №2901-вих-117221 від 09.12.2021 та № 2901-вих-124557 від 30.12.2021 вбачається, що 08.02.1996 розпорядженням Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів № 70 «Про передачу квартир у власність громадян», вирішено передати у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , квартиру АДРЕСА_1 . Розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 12.02.1996 № 90, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992, відповідно до рішення міськвиконкому № 153 від 14.12.1994, затверджено розпорядження Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 08.02.1996 № 70. На підставі останнього ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , видано свідоцтво про право власності на № НОМЕР_5 по АДРЕСА_6 . Щодо видачі виконкомом Львівської міської ради свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 26.06.1995 на квартиру АДРЕСА_1 , Львівська міська рада повідомила, що з урахуванням того, що органом, який у 1995 році здійснював видачу свідоцтв на право власності на квартиру був виконавчий комітет Львівської міської Ради народних депутатів, а Виконком Львівської міської ради, як виконавчий орган ради сформований на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийнятого 21.05.1997, а також того, що відповідно до процедури приватизації державного житлового фонду, свідоцтво на право власності на квартиру видавалося на підставі розпорядження голови районної адміністрації, однак таке відсутнє, свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 26.06.1995 у встановленому законодавством порядку не видавалось (а.с.58-60 т.1).

З технічних паспортів квартир АДРЕСА_3 (а.с.26-25 т.1) та АДРЕСА_3 (а.с.92-93 т.1) по АДРЕСА_6 вбачається, що конструктивно вказані квартири з коморами ідентичні: розташовані на 1 поверсі 3-поверхового будинку, складаються з 4 кімнат, житловою площею 58,3 кв.м., в т.ч.: 1-а кімната 12,2 кв.м., 2-а кімната 18,3 кв.м., 3-я кімната 13,9 кв.м., 4-а кімната 13,9 кв.м., а також кухні площею 10,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні 0,9 кв.м., коридору 6,1 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м., балкону 1,1 кв.м.; висота приміщень 2,9 м., комори площею 13, 0 кв.м., висотою 2,5 м.

З копії поверхових планів будинку АДРЕСА_6 встановлено, що на 1 поверсі будинку АДРЕСА_6 наявна лише одна квартира з вищеописаними технічними характеристиками ((а.с.100-102 т.1), матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_6 ).

Відповідно до висновку експерта № 10/7/59 від 24.01.2020, встановлено, що в договорі купівлі-продажу квартири № 764 від 12.06.2019, заяві від імені ОСОБА_6 щодо набуття шляхом приватизації квартири за адресою АДРЕСА_2 від 19.06.2019, заяві про державну реєстрацію прав від 24.05.2019, рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_6 виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поданий заступником керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської радипозов спрямований на захист інтересу територіальної громади на майно, яке за своїм статусом та у зв`язку з відсутністю спадкоємців померлої особи може бути визнане відумерлою спадщиною відповідно до положень статті 1277 ЦК України та глави 9 ЦПК України.

При цьому позов містить декілька позовних вимог, зокрема, про визнання спадщини відумерлою та передачі її у власність територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 19.06.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного округу Львівської області Віблієм Л.З. та зареєстрованого в реєстрі за № 764; скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_6 на квартиру, АДРЕСА_1 .

Щодо визнання квартири АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною та передачі її їу власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). У разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Частинами першою-третьою статті 1277 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 20.01.2019 спірна квартира АДРЕСА_1 належала їй на праві власності, тобто входила до складу спадщини.

Встановивши відсутність після смерті ОСОБА_7 спадкоємців за заповітом і за законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про визнання спадщини відумерлою та передачі квартири АДРЕСА_1 у власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради.

Щодо скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182, ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Вбачається, що державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 . за ОСОБА_6 було проведено державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник І.Б. 24.05.2019 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 виданого Виконкомом Львівської міської ради 26.06.1995 згідно з розпорядженням (наказом) від 26.06.1995 №321.

Однак, як встановлено та підтверджується матеріалами справи, розпорядження від 26.06.1995 № 321 Виконкомом Львівської міської ради не приймалось та свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 26.06.1995 не видавалось.

Крім цього на вказану квартиру не складався та не видавався технічний паспорт від 23.05.1995, як і довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 932 від 15.05.2019.

Суд першої інстанції з огляду на вказане та встановивши на підставі наявних доказів ідентичність квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , дійшов обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_3 а щодо якої проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності фактично не існує в натурі.

Приписами ч.1, ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення; якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Нормами ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

За таких обставин, в Державному реєстрі реєструються речові права лише на існуюче нерухоме майно.

Відтак за ОСОБА_6 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує і ніколи не існував як предмети матеріального світу, що суперечить законодавчим актам, які регулюють процедуру реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна.

Скасування державної реєстрації на підставі рішення суду передбачено ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за №1127.

Абзацами другим та четвертим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції передбачено, зокрема, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

За змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

При цьому в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції) відомості про право власності відповідачів не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Натомість державний реєстратор вчиняє нову реєстраційну дію внесення до Державного реєстру відомостей про припинення права власності відповідачів на нерухоме майно на підставі судового рішення [див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 132, 133 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)].

У частині першій статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що розділ Державного реєстру та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ; 6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Закритий розділ Державного реєстру та реєстраційна справа не підлягають поновленню.

Відповідно до частини сьомої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі.

Враховуючи, що державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 здійснена безпідставно, що призвело до порушення законних прав територіальної громади, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що така державна реєстрація підлягає скасуванню із закриттям відповідного розділу державного реєстру.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 19.06.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У частині першій статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно зі статтею 236 Цивільного кодексу України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статі 658 ЦК України).

Саме власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.06.2019 було укладено особою (продавцем), яка в незаконний спосіб набула право власності на неї, а відтак не мала права відчужувати спірну квартиру, яка не існує в натурі, а відтак вказаний договір суперечить вимогам закону, зокрема статтям 203, 205, 655, 656, 658 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим підлягає визнанню недійсним.

Посилання апелянта на те, що він є добросовісним набувачем квартири, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , якої фізично не існує.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено: 30.05.2025

Головуючий

Судді