Провадження № 2-з/638/104/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Харкова Невеніцин Є.В., при прийнятті заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до приватного виконавця Шиндель Володимира Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним акту про проведені електронні торги, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, визнання права іпотекодержателя, поновлення запису про іпотеку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом оголошення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Суддя, вивчивши заяву про забезпечення позову прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з частиною 1 статті 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Відповідно до пункту 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до цивільних справ з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Крім того, суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, відповідно до якої за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18) зазначено, що «правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно».

Так, предметом позову є, зокрема, визнання недійсними результати електронних торгів з реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та територіально відноситься до Київського району м.Харкова.

З огляду на те, що спірні правовідносини стосуються нерухомого майна, оскільки спір у цій справі виник з приводу нерухомого майна, так як позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном, а відтак суд вважає, що у цьому випадку застосуванню підлягають правила виключної підсудності, визначені частиною першою статті 30 ЦПК України щодо розгляду спору за місцезнаходженням майна або його основної частини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Харкова від 30.05.2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до приватного виконавця Шиндель Володимира Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним акту про проведені електронні торги, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, визнання права іпотекодержателя, поновлення запису про іпотеку передано до Київського районного суду м.Харкова підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Верховний Суд в постанові від 16.08.2019 року по справі №916/142/19 зазначив, що передбачене статтею 55 Конституції, статтею 4 ГПК України право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах. Розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті. Згідно із ч.1 ст.138 ГПК України подання заяви про забезпечення позову одночасно із пред`явленням позову здійснюється за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, що тягне за собою необхідність застосування приписів п.1 ч.1 ст.31 ГПК України у випадку подання такої заяви з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Розгляд місцевим господарським судом заяви про забезпечення позову з порушенням правом підсудності та залишенням апеляційним судом прийнятого за результатом розгляду заяви судового рішення без змін є таким, що в цілому нівелює інститут підсудності та ставить під сумнів саму сутність судового розгляду.

При цьому, Верховний Суд, виснував, що згідно із ч.1 ст.138 ГПК України подання заяви про забезпечення позову одночасно із пред`явленням позову здійснюється за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, що тягне за собою необхідність застосування приписів п.1 ч.1 ст.31 ГПК України у випадку подання такої заяви з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, оскільки позовна заява про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним акту про проведені електронні торги, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, визнання права іпотекодержателя, поновлення запису про іпотеку та заява про забезпечення позову, направлені до суду, що не є територіально підсудними Шевченківському районному суду м.Харкова та положеннями Глави 10 ЦПК України не визначено алгоритму дій суду у випадку надходження заяви про забезпечення позову, яка не підсудна даному суду, суд при ходить до висновку про необхідність застосування аналогії закону та на виконання приписів п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, передати дану заяву на розгляд до Київського районного суду м.Харкова.

У відповідності до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31,32,151, 353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до приватного виконавця Шиндель Володимира Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним акту про проведені електронні торги, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, визнання права іпотекодержателя, поновлення запису про іпотеку - передати до Київського районного суду м.Харкова.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.В.Невеніцин