Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2025 року справа № 542/1448/24
провадження № 2-др/542/3/25
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Журавель О.В.,
представника позивача адвоката Сенкевича В.І.,
представника відповідача адвоката Слуцького О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача адвоката Сенкевича Володимира Івановича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання відсутнім права оренди,
01 серпня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання відсутнім права оренди.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання відсутнім права оренди. Визнано відсутнім право оренди у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), зареєстроване 25.07.2022 о 15:59:38 год в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право - 47450283, на підставі рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області Плахотник Інни Іванівни (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - 64324169 від 28.07.2022 о 14:01:15) за договором оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н від 21.02.2022, укладеним між ОСОБА_2 (Орендар) та ОСОБА_1 (Орендодавець) про оренду земельної ділянки площею 5,8601 га, з кадастровим номером :00:004:0280. Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн дев`яносто шість коп).

14.04.2025 до суду представник позивача адвокат Сенкевича В. І. подав лист про розмір витрат на правову допомогу, у якому вказав, що на додаток до усної заяви про розмір витрат на правову допомогу в судовому засіданні 26.03.2025, в порядку ст. 141 ЦПК України він долучає докази, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу.

Представник позивача адвокат Сенкевич В.І. в судовому засіданні підтримав заяву та просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 26000,00 грн. Зауважив, що законом не передбачено подання окремого документа, як орієнтовний розрахунок понесених витрат на правову допомогу. Вказав, що деякі клопотання щодо витребування доказів були зроблені у іншій справі та вони були необхідні для проведення експертизи. Неможливість проведення вказаної експертизи стосується і цієї справи, оскільки рішення суду у вказаній справі має посилання на відповідну обставину.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ряд доказів, на які посилається представник позивача знаходяться поза межами цього спору та не пов`язані з розглядом цієї справи. Вказав, що представник позивача не надав до суду попереднього розрахунку судових витрат. Зазначення такого у тексті позовної заяви не свідчить про виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Зауважив, що обсяг виконаних адвокатом робіт не відповідає сумі, які він просить стягнути з відповідача. Крім цього вказаний представником розмір правової допомоги є завищеним, а також відсутній документ, який підтверджує оплату позивачем виконаних адвокатом робіт.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, заяву з додатками, оцінивши докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

За змістом положень ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За правилами ст. 246 ЦПК Укрїни, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Зазначене відповідає вимогам п. 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Водночас, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України, яку просив застосувати представник відповідача у зв`язку з неподанням позивачем попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, оформленим окремим документом, свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.

З огляду на викладене, та на положення частини 2 статті 134 ЦПК України, якою передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору, суд відхиляє доводи представника відповідача в частині попереднього розрахунку суми судових витрат, оскільки у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. У свою чергу, суд враховує, що попередній розрахунок судових витрат позивачем було наведено у тексті позовної заяви, що передбачено законом.

Встановлено, що представник позивача адвокат Сенкевич В.І. до ухвалення рішення про визнання відсутнім права оренди на виконання вимог ст. 141 ЦПК України в судовому засідання 26 березня 2025 року усно заявив, що докази на підтвердження розміру витрат, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом цієї справи, будуть подані ним протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

Відповідні докази було подано представником позивача до поштового відділення у строк, визначений законом, що підтверджується відбитком печатки з датою надходження документів на пошту.

На обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано до суду договір про надання правової допомоги, укладений 29.11.2022 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Сенкевичем В.І.; акт прийому-передачі до договору № б/н від 29.11.2022 про надання правової допомоги з детальним описом наданої правової допомоги і її тривалість; копії адвокатських запитів; копії клопотань про витребування доказів; квитанцію до прибуткового касового ордера № 02/03 від 28.03.2025 про оплату від Сепітого О.М. 26000,00 грн по договору про надання правничих послуг від 29.11.2022.

Судом встановлено, що відповідно до договору (угоди) про професійну правничу (правову, юридичну) допомогу, адвокат надав клієнту професійну (правову) допомогу на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язаний сплатити адвокату за надання правничої (правової, юридичної) допомоги.

Відповідно до п. 4.1 договору № б/н від 29.11.2022 про надання правової допомоги, сторони домовилися, що оплата послуг адвоката в частині вивчення наданих замовником документів, збирання додаткової доказової бази та складання й друкування позову складає 15000,00 грн. За кожне наступне (починаючи з третього) засідання суду, поза межами міста Полтава, вартість послуг складає 1500,00 грн, не залежно від витраченого часу на трансфер та судове засідання, а за перші два засідання суду по 600,00 грн за кожне.

Згідно з актом прийому-передачі до договору № б/н від 29.11.2022 про надання правової допомоги від 28.03.2025 Сенкевич В.І. надав правову допомогу ОСОБА_1 у справі № 542/1448/24 про визнання відсутнім права оренди в приватного підприємця ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0280 площею 5,8601 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у період з 29.11.2022 по 26.03.2025, а саме:

- 26.07.2024 - вивчення та аналіз наданих замовником документів, зокрема по справі № 542/518/23, 3 години в межах суми фіксованого гонорару за абзацом першим п.4.1 договору;

- 29.07.2024 правовий аналіз спірних правовідносин щодо усунення перешкод та визнання відсутнім права оренди, 3 год в межах суми фіксованого гонорару за абзацом першим п.4.1 договору;

- 30.07.2024 складання та друкування позовної заяви, 9 год в межах суми фіксованого гонорару за абзацом першим п.4.1 договору;

- 01.12.2022, 02.12.2022, 26.06.2023, 26.10.2023, 27.11.2023 адвокатські запити (для збирання підписів для почеркознавчої експертизи) та відповіді: з-36/12-22, з-37/12-22, з-38/12-22, з-39/12-22, з-40/12-22, з-41/12-22, з-42/12-22, з-19/06/23, з-25/10-23, з-26/10-23, б/н; 05.07.2023, 24.10.2023 клопотання до суду про витребування доказів, разом 8 год в межах суми фіксованого гонорару за абзацом першим п.4.1 договору;

- 27.12.2024 клопотання до суду про витребування доказів, 1 год 1500,00 грн;

- 30.09.2024, 29.10.2024, 27.12.2024, 20.01.2025, 12.02.2025, 03.03.2025, 26.03.2025 участь в судових засіданнях, на умовах абзацу другого п. 4.1 договору разом 8700,00 грн.

Всього розмір наданої правової допомоги згідно з актом прийому- передачі становить 27200,00 грн.

Судом встановлено, що у позовній заяві представник позивача вказав орієнтовний розрахунок понесених витрат на правову допомогу у розмірі 26 000,00 грн.

Разом з цим, представник позивача в судовому засіданні просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі саме 26000,00 грн.

Також до заяви про ухвалення додаткового рішення додана квитанція до прибуткового касового ордера № 02/03 від 28.03.2025 про оплату ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 26000,00 грн, згідно з пунктом 4.1 договору про надання правничих послуг від 29.11.2022 та акта прийому-передачі до договору від 28.03.2025 (а.с. 211).

Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд погоджується з тим, що дійсно, адвокатом було здійснено роботи щодо вивчення та аналізу наданих замовником документів, правового аналізу спірних правовідносин, підготовки клопотань про витребування доказів, складання та друк позовної заяви, а також участь у судових засіданнях.

Щодо адвокатських запитів та клопотань про витребування доказів для почеркознавчої експертизи.

Суд погоджується з тим, що надані до суду копії адвокатських запитів та клопотання про витребування доказів подавались ним у межах іншої справи, що розглядалась судом у порядку цивільного судочинства (№ 542/518/23).

Однак, суд враховує частково виконану адвокатом роботу у межах вищевказаної справи саме в частині складання адвокатських запитів та витребування доказів, оскільки всі вони стосувались необхідності витребування матеріалів для проведення експертизи.

В свою чергу, у межах розгляду цієї справи суд посилався на неможливість проведення експертизи за наданими у справі № 542/518/23 документами.

Разом з тим, представником позивача не надано до суду всіх доказів, на які він посилався у своїй заяві та які, на його думку, підтверджують обсяг виконаних адвокатом робіт. Встановлено, що на обґрунтування виконання такого виду робіт як «адвокатські запити» до суду не надано копії запитів за № з-42/12-22, з-25/10-23, з-26/10-23. З огляду на це відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу в частині складення адвокатом відповідних запитів.

Крім цього, слід зауважити, що інші адвокатські запити та клопотання про витребування доказів, які представник позивача надав до суду, стосувались збирання документів для проведення почеркознавчої експертизи, за своїм обсягом вони є досить невеликими, а за змістом є однотипними та містять відмінності лише в частині зазначення адресата.

У зв`язку з цим суд вважає, що час, вказаний адвокатом на виконання роботи щодо складання адвокатських запитів є неспівмірним з реальним часом, витраченим адвокатом на виконання відповідної роботи. В свою чергу, враховуючи, що зміст адвокатських запитів є однаковим, по своєму змісту така робота є нескладною, з огляду на що вартість цієї роботи не узгоджується також з критеріями пропорційності та розумності.

Щодо участі адвоката у судових засіданнях.

Встановлено, що вартість наданих адвокатом послуг в частині його участі в судових засіданнях визначена за правилами п. 4.1 договору про надання правової допомоги, де вказано, що за кожне наступне (починаючи з третього) засідання суду, поза межами міста Полтава, вартість послуг складає 1500,00 грн, не залежно від витраченого часу на трансфер та судове засідання, а за перші два засідання суду по 600,00 грн за кожне.

Поряд з цим, встановлено, що адвокат приймав участь у всіх судових засіданнях у режимі відеоконференції з власних технічних засобів. Безпосередньо до приміщення Новосанжарського районного суду Полтавської області представник позивача жодного разу не прибував.

У зв`язку з цим застосування критерію «поза межами міста Полтава» у цьому випадку не відповідає критерію реальності адвокатських витрат.

Щодо вивчення та аналізу наданих замовником документів, правового аналізу спірних правовідносин, підготовки клопотання, складання та друку позовної заяви.

На переконання суду, розмір витрат на правову допомогу, зазначений представником позивача не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Так, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Поряд з цим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви , пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Між тим, з огляду на характер виконаних адвокатом робіт і обсяг наданих послуг, характер спору, складність справи, суд вважає, що зазначений позивачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає також критеріям розумності та реальності витрат на правничу допомогу.

Висновки суду.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що з огляду на встановлені судом обставини, сума витрат на правову допомогу у цій справі, яка відповідає принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 6000,00 грн.

На переконання суду, саме така сума гонорару адвоката є пропорційною до предмета спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника позивача адвоката Сенкевича Володимира Івановича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 81, 137, 141, 263-265, 270, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання відсутнім права оренди.

Заяву представника позивача адвоката Сенкевича Володимира Івановича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн (шість тисяч грн 00 коп).

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Сенкевич Володимир Іванович, адреса робочого місця: АДРЕСА_2 ;

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

представник відповідача адвокат Слуцький Олександр Владиславович, адреса робочого місця: АДРЕСА_4 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повне рішення складено 02.06.2025.