КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5586/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Київ

справа №376/2362/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Кирилюк Г.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черепин» на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року про затвердження мирової угоди, постановлену під головуванням судді Коваленка О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 230000 грн. згідно договору позики від 23 грудня 2023 року.

Позов обгрунтовував тим, що 23 грудня 2023 року він надав відповідачу в борг суму коштів у розмірі 230000 грн., що підтверджується розпискою.

Вказував, що в обумовлений у розписці строк до 25 червня 2024 року ОСОБА_2 кошти не повернув, а відтак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав.

13 серпня 2024 року сторони подали до суду першої інстанції мирову угоду, яку просили затвердити.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року затверджено мирову угоду, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 за умовами якої:

ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу в сумі 230000 грн. - земельну ділянку площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади (бувша Черепинська сільська рада), що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09 лютого 2004 року виданого на підставі розпорядження Тетіївської райдержадміністрації від 09 грудня 2003 року за №486 та зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, номер відомостей про речове право: 34659027 від 09 грудня 2019 року.

ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка 2,2891 розташована на території Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади (бувша Черепинська сільська рада) в рахунок погашення боргу в сумі 230 000 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території території Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади (бувша Черепинська сільська рада) в рахунок погашення боргу в сумі 230 000 грн.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Черепин» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В мотивування вимог посилалося на те, що визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади, який не є предметом спору про відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з неповерненням боргу, суд першої інстанції не з`ясував, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема - чи не порушує права та інтереси третіх осіб, а саме орендаря даної земельної ділянки - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черепин», адже фактично суд без врахування переважного права передав у власність іншій особі земельну ділянку, що є порушенням чинного законодавства.

Вважає, що даною мировою угодою узаконено скритий договір купівлі-продажу землі, в обхід Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» від 31 березня 2020 року.

Вказувало, що укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивачу, суд першої інстанції передав у власність земельну ділянку в обхід першочергового права згідно зі ст.9 Закону України «Про оренду землі», порушуючи виключну підсудність справ, а саме п.1 та п.8 ст.30 ЦПК України та без перевірки відповідності набувача або власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

13 лютого 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що апелянтом не доведено факт порушення укладеною мировою угодою його прав як орендаря, оскільки незалежно від зміни власника земельної ділянки договір оренди, укладений у 2019 році з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Черепин» продовжує свою дію і з новим власником.

23 квітня 2025 року від Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Черепин» надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник особи, яка не брала участі у справі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черепин» доводи апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади (бувша Черепинська сільська рада), що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 09 лютого 2004 року виданим на підставі розпорядження Тетіївської райдержадміністрації від 09 грудня 2003 року за №486 та зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, номер відомостей про речове право: 34659027 від 09 грудня 2019 року.

23 грудня 2023 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він позичив у ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 230000 грн., яку зобов`язується повернути до 25 червня 2024 року. В разі неповернення боргу в грошовій формі може віддати земельну ділянку площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що в обумовлений у розписці строк до 25 червня 2024 року ОСОБА_2 кошти не повернув, а відтак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Черепин» посилалося на те, що оскаржувана ухвала порушує права товариства, як орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :06:007:0013, адже фактично суд без врахування переважного права передав у власність іншій особі земельну ділянку, що є порушенням чинного законодавства.

На підтвердження доводів апеляційної скарги до неї було долучено копії договору оренди землі №198 від 04 березня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 (орендодавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Черепин» (орендар), відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, що належить йому на підставі державного акту від 09 лютого 2004 року з кадастровим номером :06:007:0013, площею 2,2891 га.

Згідно з п.6 договору, він укладений на 10 років.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 грудня 2019 року вбачається, що земельна ділянка площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013 перебуває в оренді у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черепин» (орендар), орендодавцем зазначено: ОСОБА_2 , підстава виникнення речового права: договір оренди землі від 04 березня 2019 року, №198.

З викладеного вбачається, що оскаржуваною ухвалою зачіпаються права Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черепин», тому товариство має право апеляційного оскарження вищевказаної ухвали.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано мирову угоду, яка була подана до суду на затвердження.

Визнаючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив того, що умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують прав жодної із сторін.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки.

Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

За змістом ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч.2 ст.207 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч.4 ст.207 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 130 ЗК України визначено, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.

Згідно з ч.4 статті 130 ЗК України порядок здійснення перевірки відповідності набувача або власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення вимогам, визначеним цією статтею, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Передбачена цією частиною перевірка здійснюється, зокрема, в автоматизованому порядку, у тому числі шляхом інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, Державним земельним кадастром, Державним реєстром актів цивільного стану громадян, Державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Перевірка не здійснюється при набутті у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею:

для ведення садівництва - не більше 0,25 гектара;

для ведення особистого селянського господарства, розташованих у межах населених пунктів, - не більше 2 гектарів.

При набутті у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення без здійснення перевірки, передбаченої цією частиною, набувач до вчинення правочину про перехід права власності подає нотаріусу, який посвідчує відповідний правочин, або нотаріусу, який його заміщує, заяву про дотримання вимог цієї статті, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Копії такої заяви, засвідчені нотаріусом, який посвідчує відповідний правочин, надаються сторонам правочину про перехід права власності на земельну ділянку. Недотримання набувачем права власності на земельну ділянку вимог цієї статті, у тому числі зазначення недостовірних відомостей у заяві, є підставою для визнання правочину про перехід права власності на земельну ділянку недійсним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що мирова угода про визнання права власності на земельну ділянку, площею 2,2891 га, кадастровий номер :06:007:0013, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тетіївської міської об`єднаної територіальної громади (бувша Черепинська сільська рада) порушує права та охоронювані законом інтереси Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черепин», оскільки суд першої інстанції не перевірив чи не порушують умови мирової угоди прав третіх осіб (орендаря), а також порядку набуття у власність земельної ділянки з урахуванням вимог ст.ст.22, 130 ЗК України.

Суд першої інстанції не зверну увагу на те, що умови мирової угоди суперечать чинному законодавству України, оскільки громадянин України без перевірки може набути у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованих у межах населених пунктів не більше 2 гектарів.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка має площу 2,2891 га.

Таким чином, суд першої інстанції не перевірив чи не суперечать закону умови мирової угоди та чи не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, та дійшов суперечливого висновку про затвердження мирової угоди щодо визнання права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :06:007:0013 за позивачем.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Черепин» - задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: