ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року

м. Харків

справа № 642/4152/24

провадження № 22-ц/818/1715/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивачі - Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації), Державне агентство лісових ресурсів України

відповідачі Харківська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2

треті особи: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації), Державного агентства лісових ресурсів України на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року ухвалене у складі судді Балабая С.С.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова звернулась до суду з позовною заявою, у якій просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні землями лісового фонду шляхом визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, скасування державної реєстрації прав власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок, зобов`язання повернення земельних ділянок, а саме: визнати незаконним та скасувати рішення 26 сесії 5 скликання Харківської міської ради №285/08 від 23.10.2008 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» в частині (Додаток 1 п. 130), якою ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки загальною площею, орієнтовно, 2111,0 кв.м., з яких 1 000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 1111,0 кв.м для ведення садівництва по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення 29 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 24.12.2008 №359/08 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині (Додаток 1 п. 253, 253.1), якою змінено цільове призначення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 1000,00 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1200,0 кв.м. для ведення садівництва по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0175 площею 1000,0 кв.м. серії ЯИ №760852, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0176 площею 1200,0 кв.м. серії ЯИ №760853, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 05; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловим Е.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 1495), згідно з яким ОСОБА_1 відчужено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0175 (номер запису про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5731959); визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. (номер у реєстрі нотаріальних дій 1208), згідно з яким ОСОБА_1 відчужено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га, для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0176 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5734099); скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0175 (номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5731959); скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровими номерами :13:001:0176 (номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5734099); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0175 в Державному земельному кадастрі, шляхом скасування кадастрового номеру з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї та їх обтяжень та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0176 в Державному земельному кадастрі, шляхом скасування кадастрового номеру з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї та їх обтяжень та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи; зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації, ) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0175, загальною площею 0,1000 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації, ) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0176, загальною площею 0,1200 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що підставою представництва прокурором інтересів держави в суді у даному випадку є порушення прав та інтересів Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації),яка є розпорядником спірних земель, а також Державного агентства лісових ресурсів України, до сфери управління якого входить державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» (далі-ДП «ХАРКІВСЬКАЛНДС»),в постійному користуванні якого перебуває земельна ділянка. Пред`являючи дану позовну заяву, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної земельної ділянки у відання держави, що перебуває у володінні ОСОБА_2 (третій відповідач). Про наявність суспільної проблеми свідчить той факт, що Харківською міською радою (першим відповідачем) незаконно передано у власність ОСОБА_1 (другий відповідач) спірні земельні ділянки: з кадастровим номером :13:001:0175 площею 0,1 га (з якої площа 0,0368 га вкрита лісовими насадженнями) з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , та з кадастровим номером :13:001:0176 площею 0,12 га (з якої площа 0,0219 га вкрита лісовими насадженнями) з цільовим призначенням для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , а останньою в подальшому відчужено їх ОСОБА_2 (третій відповідач).

Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у власність держави земельних ділянок, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Факт протиправного вилучення земель лісового фонду державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади, а також позбавляє позивачів права використовувати їх за цільовим призначенням, що є підставою для втручання органів прокуратури.

Так, рішенням 26 сесії 5 скликання Харківської міської ради № 285/08 (Додаток 1 п. 130) від 23.10.2008 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1 000,0 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, рішенням 26 сесії 5 скликання Харківської міської ради № 285/08 (Додаток 1 п. 130) від 23.10.2008 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1200,0 кв.м для ведення садівництва. В подальшому, під час виконання ДП «Східгеоінформ» комплексу робіт з визначення та встановлення меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 , згідно технічних завдань, начальник відділу державного земельного кадастру Управління земельних ресурсів у м. Харків, всупереч інтересам ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», без попереднього погодження меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 з ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», без виконання спеціальних зйомок і обстежень земель, 07.11.2008 підписав два акти встановлення та погодження меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 , як довірена особа суб`єкта права власності (користування) суміжних земельних ділянок, визначивши їх як землі, що не надані у власність або користування та землі загального користування. Фактично частина запроектованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :13:001:0175) площею 0,0368 га, (кадастровий номер :13:001:0176) площею 0,0219 га, вкриті лісовими насадженнями та знаходяться на території кварталу № 339 ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». При цьому, вилучення земельних лісових ділянок з постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», розроблення проекту відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, його погодження та затвердження не проводилось. Підписаний 07.11.2008 ОСОБА_3 акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, який долучений до розробленого ДП «Східгеоінформ» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на замовлення ОСОБА_1 (кадастровий номер :13:001:0175) та становить його невід?ємну частину, став підставою для позитивного погодження розробленого проекту землеустрою в подальшому. Після цього Рішенням 29 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 24.12.2008 № 359/08 (Додаток 1 п. 253, 253.1) без фактичного вилучення земельних лісових ділянок у постійного землекористувача у порядку, передбаченому ст.ст. 149, 151 ЗК України, розроблений ДП «Східгеоінформ» проект землеустрою затверджений та ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1 га (з якої площа 0,0368 га вкрита лісовими насадженнями) з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . В подальшому виготовлений державний акт ЯИ № 760852 на ім?я ОСОБА_1 14.01.2010 зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Управління Держкомзему у м. Харкові за № 04, що відповідно до ст. 125 ЗК України є часом виникнення права власності на земельну ділянку. Крім того, підписаний 07.11.2008 ОСОБА_3 акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,12 га, який долучений до розробленого ДП «Східгеоінформ» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на замовлення ОСОБА_1 (кадастровий номер :13:001:0176) та становить його невід?емну частину, став підставою для позитивного погодження розробленого проекту землеустрою в подальшому. Рішенням 29 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 24.12.2008 № 359/08 (Додаток 1 п. 253, 253.1) без фактичного вилучення земельних лісових ділянок у постійного землекористувача у порядку, передбаченому ст.ст. 149, 151 ЗК України, розроблений ДП «Східгеоінформ» проект землеустрою затверджений, та ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га (з якої площа 0,0219 га вкрита лісовими насадженнями) з цільовим призначенням для ведення садівництва по АДРЕСА_1 . В подальшому виготовлений державний акт серії ЯИ № 760853 на ім?я ОСОБА_1 14.01.2010 зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю управління Держкомзему у м. Харкові за № 05, що відповідно до ст. 125 ЗК України є часом виникнення права власності на земельну ділянку. Так, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2024 № 382185013 договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В. тa зареєстрованого в реєстрі за № 1495, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 (на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховським Д.В. 18.04.2014 за реєстровим № 498) передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0175. Крім цього, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2024 № 382208063 договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1208, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 (на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховським Д.В. 18.04.2014 за реєстровим № 498) передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0176. У подальшому на підставі зазначених вище договорів купівлі-продажу земельних ділянок приватними нотаріусами як державними реєстраторами прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексні номери № 13205871 від 21.05.2014 та № 13213452 від 21.05.2014) та здійснено записи про право власності щодо реєстрації речового права на земельні ділянки з кадастровими номерами :13:001:0175, :13:001:0176 (реєстраційні номери об?єкта нерухомого майна 01 та 01 відповідно) за ОСОБА_2 . Згідно з технічним завданням на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого з управлінням земельних ресурсів 06.11.2008 та затвердженого замовником 07.11.2008, основним етапом роботи визначено, серед іншого, обстеження земельної ділянки на місцевості, визначення цільового використання земельної ділянки, визначення умов та терміну землекористування (п.5.1), вирахування збитків тa втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (п. 5.2). Водночас, згідно з актами встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки № 1 від 07.11.2008 та № 2 від 07.11.2008 межі земельних ділянок, які підлягали відведенню ОСОБА_1 , з ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не погоджувались. Також у землевпорядній документації відсутня інформація у довідці за формою 6-зем щодо належності спірних земельної ділянок до земель лісогосподарського призначення, що свідчить про не дослідження категорії земель, за рахунок яких вони відводяться, що призвело до невірного визначення їх цільового використання.

Таким чином, на переконання прокурора, розробку землевпорядної документації здійснено з порушеннями законодавства.

З огляду на те, що спірні землі вибули без відповідної правової підстави з власності держави, без згоди їх користувача, вони повинні бути повернуті за вимогою власника (користувача), а документи, на підставі яких їх було передано, визнано незаконними, скасовано, а також визнано недійсними.

Крім того, прокурор зазначив, що зайняття ОСОБА_2 земель лісогосподарського призначення з порушенням ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц). Власник (користувач) земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав держави. Таким чином, враховуючи, що законні підстави передачі у власність вищезазначеним особам земельних ділянок з кадастровими номерами :13:001:0175 та :13:001:0176 відсутні, рішення Харківської міської ради підлягають визнанню в судовому порядку незаконними та скасуванню, правовстановлюючі документи на земельні ділянки (державні акти на право власності на земельні ділянки, договори купівлі-продажу земельних ділянок) визнанню недійсними, реєстрація земельної ділянки - скасуванню, а земельна ділянка поверненню.

Про зазначені вище порушення та намір представництва інтересів держави органами прокуратури у суді в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова повідомлено листами Харківську обласну державну адміністрацію та Державне агентство лісових ресурсів України від 08.05.2024.

Однак, не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту відчуження зазначених вище земельних ділянок, Харківською обласною державною адміністрацією та Державним агентством лісових ресурсів України заходи, спрямовані на її повернення у власність держави, не вжито, своїм правом на звернення до суду з відповідним позовом зазначені особи не скористались, що свідчить про їх бездіяльність та наявність у керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», підстав для звернення до суду з даним позовом самостійно.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.08.2024 у справі № 642/4152/24 та зняти арешт з земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0175, загальною площею 0,1000 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.05.2014, серія та номер 1495 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Едуардом Валентиновичем та з земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0176, загальною площею 0,1200 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 у Державному реєстрі речових прав), що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.05.2014, серія та номер 1208 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою Світланою Анатоліївною.

Рішення мотивовано тим, що спірні земельні ділянки лісового фонду вибули з володіння держави, право власності на них зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірних земельних ділянок, у контексті зазначених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірні земельні ділянки лісового фонду. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Не погодившись з рішенням суду в.о. керівника Харківської обласної прокуратури Лимар В.Л. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні землі вибули без відповідної правової підстави з власності держави, без згоди їх користувача, вони повинні бути повернуті за вимогою власника (користувача), а документи, на підставі яких їх було передано, визнано незаконними, скасовано, а також визнано недійсними. З урахуванням конкретних обставин спірних правовідносин вимоги про визнання незаконним і скасування рішення Харківської міської ради про передачу у власність спірної земельної ділянки, визнання недійсним виданого на підставі цього рішення державного акту, договору купівлі - продажу та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку відповідають критерію правомірності та ефективності обраного способу захисту порушеного права.

28.01.2015 представник Горобинська Н.М., яка діє в інтересах Харківської міської ради подала відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Посилалась на те, що в матеріалах справи відсутні планово-картографічні матеріали, тобто планшети та прокурором подано негаторний позов, що не є належним та ефективним способом правового захисту у даних правовідносинах.

28.04.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали спільні пояснення щодо апеляційної скарги, в яких просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Зазначили, що правомірним і ефективним способом захисту порушених прав держави на землі лісогосподарського призначення є саме віндикаційний позов, який прокурор пред`явити не може у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Задоволення позовних вимог у даній справі не відповідатиме принципу пропорційності, оскільки буде непропорційним втручанням у право власності відповідача який добросовісно набув право власності на спірні земельні ділянки та створить для нього надмірний тягар, що є неприпустимим.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням 26 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 23.10.2008 за № 285/08 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» (Додаток 1 п. 130) ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок площею, орієнтовно, 2111,0 кв.м, з яких 1 000,0 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1111,0 кв.м для ведення садівництва по АДРЕСА_1 (а.с. 156-157 том 1).

Відповідно до вищезазначеного рішення, ДП «СХІДГЕОІНФОРМ» було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянці ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_2 . Згаданим земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери :13:001:0175 та :13:001:0176 (а.с. 122144, т. 1).

Згідно з технічним завданням на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого з управлінням Держкомзему у м. Харкові 06.11.2008 та затвердженого замовником 07.11.2008, основним етапом роботи визначено серед іншого забезпечити обстеження земельної ділянки на місцевості (п.5), визначення цільового використання земельної ділянки, визначення умов та терміну землекористування (п.5.1), вирахування збитків та втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (п. 5.2), особливою умовою відведення земельної ділянки (п. 13) є при умові переведення частини земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, врахувати межу зелених насаджень. (а.с. 131-132 том 1).

Згідно з актом встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки № 1 від 07.11.2008 та актом встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки № 2 від 07.11.2008 межі земельних ділянок, яка підлягала відведенню ОСОБА_1 , з Данилівським дослідним держлісгоспом не погоджувались (том. 1 а.с. 93).

Листом Державного підприємства «Харківська лісова наукова-дослідна станція» №114/01 від 23 травня 2024 року підтверджується, що ДП «Харківська ЛНДС» не надавало жодних погоджень щодо вилучення та відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :13:001:0175 та :13:001:0176 у власність (користування) (т. 1 а.с. 93).

Рішенням 29 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 24.12.2008 № 359/08 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва та передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1000,0 кв.м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 1200,0 кв.м для ведення садівництва 1200,0 кв.м для ведення садівництва, яка розташована за адресою по АДРЕСА_1 , а також передано зазначену земельну ділянку в приватну власність останньої. (т. 1 а.с. 158-160)

Згідно державного акту ЯИ №760852 на ім`я ОСОБА_1 14.01.2010 зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Управління Держкомзему у м. Харкові за № 04 та державний акт серії ЯИ №760853 на ім`я ОСОБА_1 14.01.2010 зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю управління Держкомзему у м. Харкові за № 05 (т. 1 а.с. 151, 152)

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 1495), ОСОБА_1 передала у власність покупцю ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0175. Пунктом п`ятим даного договору оціночна вартість земельної ділянки згідно звіту в стислій формі № EW140417-008 про оцінку майна, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «САБО консалтинг», дата оцінки - 17.04.2014 року, дата завершення складання звіту - 29.04.2014 року, становить 250528 гривень. (т.1 а.с 184-187).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 1494), ОСОБА_1 передала у власність покупцю ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0175. Пунктом п`ятим даного договору визначена оціночна вартість земельної ділянки згідно звіту в стислій формі № EW140417-008 про оцінку майна, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «САБО консалтинг», дата оцінки - 17.04.2014 року, дата завершення складання звіту - 28.04.2014 року, становить 263907 гривень (т.1 а.с 190-192).

На підставі укладених договорів та державного акту на право власності на земельну ділянку приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексаційні номера: 21942348 та 21950483 від 21.05.2014, здійснено запис про право власності щодо реєстрації речового права на земельні ділянки з кадастровими номероми :13:001:0175 та :13:001:0176 за ОСОБА_2 . (т. 1 а.с. 188-189,194-195).

Відповідно до рішення № 41 «Про виділення лісопаркової частини з лісів зелених зон Харківської області» виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 23.01.1967, виділено зі складу лісів зелених зон навколо міст області лісопаркову частину Данилівському дослідному лісгоспу 1077 га. (т. 1 а.с. 64-70)

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів від 03.07.1972 за № 292 затверджено межі лісових земель на території Ленінського району м. Харкова загальною площею 1166 га, які перебували в постійному користуванні Жовтневого Держлісгоспу. (т. 1 а.с. 60)

З листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19.06.2024 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0176 за матеріалами лісовпорядкування станом на 2008 рік, згідно наданих координат, частково знаходиться в межах кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», орієнтовна площа перетину з межами кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» становить 0,0205 га з загальної площі ділянки 0,1200 га, та земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0175 частково знаходиться в межах кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0175 з межами кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» становить 0,0348 га з загальної площі ділянки 0,1000 га.

Разом з тим, в вищезазначеному листі зазначено, що станом на 2013 рік, які дійсні на даний час, згідно наданих координат, земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0176 частково знаходиться в межах кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», орієнтовна площа перетину з межами кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» становить 0,0205 га з загальної площі ділянки 0,1200 га, та земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0175 частково знаходиться в межах кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0175 з межами кв. АДРЕСА_3 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» становить 0,0348 га з загальної площі ділянки 0,1000 га. (т. 1 а.с. 103-106).

До матеріалів справи позивачем долучено планово-картографічні матеріали лісовпорядкування ДП «ХАРКІВСЬКА ЛНДС», зокрема планшет №21 та копії планшетів з матеріалів лісовпорядкування 2003 року, які свідчать про те, що на момент відведення у приватну власність межі земельних ділянок з кадастровими номерами :13:001:0176 та :13:001:0175 перетиналися з межами 339 кварталу, що належить ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». (а.с. 5759, 9395, т. 1)/

Відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу на території Ленінського району м. Харкова знаходяться земельні лісові ділянки кварталів 310-341 Дергачівського лісництва - землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Статтею 19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, визначено землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до частин 1,2 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно із статтею 55 ЗК України до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісового фонду не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Стаття 56 ЗК України визначає, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальні та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям у яких строщено спеціальні підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (статтею 57 ЗК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 84 ЗК України у державній власності перебувають всі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Пунктом "ґ" частини 4 вказаної норми законодавства встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать, зокрема, лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.

Статтею 8 ЛК України визначено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

В порядку статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 27 ЛК України до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин віднесено передачу у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 31 ЛК України до повноважень обласних державних адміністрацій віднесено передання у власність, надання у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах обласного значення та припиняють права користування ними.

Відповідно до статті 52 ЛК України документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах на підставі: 1) матеріалів лісовпорядкування; 2) рішень про передачу у власність, надання в постійне користування земельних лісових ділянок, їх вилучення (викуп),зміну поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; 3) актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів; 4) актів технічного приймання лісових культур; 5) актів переведення не вкритих лісовою рослинністю земель у вкриті лісовою рослинністю землі; 6) актів обстеження в разі зміни категорій земель у результаті господарської діяльності, стихійних явищ та інших факторів.

В силу частини 1 та частини 3 статті 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Згідно із частинами 1,2 статті 103 ЛК України спори з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів вирішуються в установленому порядку органами місцевого самоврядування, органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, судами. Виключно судом вирішуються спори з питань володіння, користування і розпоряджання лісами, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово - картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аєрознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловлених у постановах від 30 січня 2018 року справа №707/2192/15-ц, від 19 вересня 2018 року справа № 362/6014/16-ц.

Отже, право постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу на земельні лісові ділянки, у тому числі на частину спірної земельну ділянку, яка відноситься до земель лісового фонду, підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу.

Згідно з ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Рішень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення Дергачівського лісництва Данилівського держлісгоспу на території Холодногірського (Ленінського) району м. Харкова та зміну їх цільового призначення в порядку ст.ст.20, 116, 149 Земельного Кодексу України, ст.57 Лісового кодексу України до теперішнього часу уповноваженими органами виконавчої ради не приймалось.

Відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування

Данилівського дослідного держлісгоспу на території Ленінського району м. Харкова знаходяться земельні лісові ділянки кварталів 310-341 Дергачівського лісництва - землі лісогосподарського призначення.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що спірні земельні ділянки, яка передані у приватну власність ОСОБА_2 , частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція», загальна площа накладення земельної ділянки :13:001:0176 становить 0,0205 га та загальна площа накладення земельної ділянки :13:001:0175 становить 0,0348 га.

Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, її передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням норм земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення, що відповідає негаторному позову.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо така особа не набула права власності. Водночас ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71).

Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов, не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Схожий висновок також зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

Визнання недійсним державного акту також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час звернення прокурора із позовом, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до цієї статті в чинній редакції за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.

Підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, є рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна.

Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 № 183/1617/16 (14-208цс18).

З урахуванням наведених вище висновків, позовні вимоги визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0176 та :13:001:0175, задоволенню не підлягають.

Вимога про визнання рішень про надання земельних ділянок незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою; така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані (постанова від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (провадження №12-157гс19).

Встановивши, що спірна земельна ділянка лісового фонду вибула з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно встановив, що заявлений прокурором негаторний позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсними та скасування рішення Харківської міської ради, скасування державної реєстрації, повернення спірної земельної ділянки не спрямований у контексті зазначених обставин справи на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку лісового фонду, яка частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Харківська наукова- дослідна станція».

За змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо не можливості застосування віндикації, у зв`язку із тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0176 , яка належить ОСОБА_2 лише частково знаходиться в межах кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція» становить 0,0205 га. з загальної площі 0,1200 га та земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0175 частково знаходиться в межах кв.339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція» становить 0,0348 га з загальної площі ділянки 0,1000 га тому що витребування як належний спосіб захисту у цій справі може бути застосовано щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на межі кв. 339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція».

для вирішення подібних спорів земельні ділянки (підстави для витребування якої наявні - тобто частина земельних ділянок, яка знаходиться в межах кв.339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція») має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

Тому Новобоварська окружна прокуратура м. Харкова, яка діє в інтересах Харківської обласної державної адміністрації має довести, які саме земельні ділянки, знаходиться в межах кв.339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція», після вони можуть бути витребувані від особи, яка незаконно заволоділа такими земельними ділянками.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що «витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_4 ».

Судова колегія звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що ОСОБА_2 буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку в межах кв.339 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція», а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність ОСОБА_2 якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція», та накладається на земельні ділянки, що знаходиться у власності ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, водночас мотивувальну частину рішення суду, щодо вирішення позовних вимог, слід доповнити висновками, викладеними в цій постанові.

Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації), Державного агентства лісових ресурсів України задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року - змінити, доповнивши її мотивувальну частину висновками, викладеним в цій постанові.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 червня 2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук