Справа №2-4546/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кожевнікова Олена Валеріївна, про поновлення строку на подання заяви перегляд заочного рішення,-

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2025 року представник заявника адвокат Кожевнікова О.В., в електронній формі через електронний кабінет, подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Одночасно, заявила клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. В обґрунтування клопотання вказує, що відповідачу не було відомо про дане провадження, оскільки він перебував за кордоном. Повернувшись в Україну, від державного виконавця Корженний І.В. дізнався про наявність виконавчого провадження, у зв`язку з чим звернувся до суду для отримання копії рішення. Копію судового рішення отримав 02 травня 2025 року.

Посилаючись на наведене, просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Вивчивши підстави порушеного клопотання про поновлення процесуального строку, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, право відповідача на перегляд заочного рішення суду не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України (в редакції станом на теперішній час) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 228 ЦПК (в редакції кодексу на час винесення судового рішення), заяву про перегляд заочного рішення може бути подано

протягом десяти днів з дня отримання його копії.

З матеріалів справи встановлено, що заочне рішення ухвалено Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 16 грудня 2011 року.

Заявник зазначає, що повний текст заочного рішення ним одержано 02 травня 2025 року.

Однак, з матеріалів справи встановлено, що представник ОСОБА_1 адвокат Коцюба Н.Я., яка діяла на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВО № 1021948 та договору від 09 серпня 2021 року, 10 серпня 2021 року ознайомилась з матеріалами справи та зняла копії (а.с. 84, 85).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 58 ЦПК сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідачу було відомо про наявність заочного рішення суду ще 10 серпня 2021 року, коли його адвокат Коцюба Н.Я., діючи в його інтересах, ознайомилась із матеріалами справи та отримала їх копії, у тому числі заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2011 року.

У резолютивній частині цього заочного рішенні відповідачу роз`яснено строк та порядок подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а саме вказано, що заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відтак, строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду слід обраховувати з 11 серпня 2021 року.

Заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення процесуального строку ОСОБА_1 подав до суду 19 травня 2025 року, тобто по спливу більше трьох років.

За таких обстави, вважаю, що ОСОБА_1 пропущено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 16 грудня 2011 року та поважні обставини, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк відсутні, а тому його клопотання про поновлення цього процесуального строку задоволенню не підлягає.

Положеннями статті 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо повноважень суду першої інстанції при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, поданої з пропуском установленого законом строку викладено у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 253, 260, 261, 284, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кожевнікова Олена Валеріївна, про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2011 року - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кожевнікова Олена Валеріївна, про перегляд заочного рішення суду - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 26 травня 2025 року.

Суддя І.М. Черніцька