ЄУН №337/5816/23
Провадження № 4-с/337/21/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредун Д.С., розглянувши матеріали за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ілони Ревіної,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» подана скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ілони Ревіної, який просить суд:

Розглянути дану скаргу;

Витребувати виконавче провадження 75047895 для судового розгляду;

Викликати до суду державного виконавця Ілону Ревіну, та допитати у залі суду;

Скасувати постанову Державного виконавця Ілони Ревіної про відкриття виконавчого провадження 75047895 від 21.05.2024 року;

Визнати дії державного виконавця Ілони Рівіної протиправними в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадженням 75047895 від 21.05.2024 року;

Винести окрему ухвалу суду відповідно до статті 262 ЦПК України стосовно державного виконавця Ревіної Ілони та направити до керівництва Державної виконавчої служби у Запорізькій області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України(м.Одеса) окрему ухвалу суду про відкриття дисциплінарного провадження стосовно протиправних дій державного виконавця Ревіну Ілону;

Стягнути з державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України(м.Одеса) Ревіної Ілони судові витрати понесені мною під час розгляду справи, котрі будуть пізніше підраховані та заявлені в повному обсязі;

Зобов`язати державного виконавця Ілону Ревіну видалити дані з реєстру боржників за виконавчим провадженням 75047895 від 21.05.2024 року.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до такого.

У ст. 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (ст.19 ЦПК України).

Ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у статтях 298-305 у розділі V КУпАП.

Зокрема, у ст.304 КУпАП передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ст.305 КУпАП контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями статей 447-448 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства.

Водночас, як вже зазначалось вище, відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАСУ).

Ст.287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом скарги ОСОБА_1 , він оскаржує дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі ЄУН №337/5816/23 від 14.12.2023 року, про накладення на нього адміністративного стягнення (штрафу) у справі про адміністративне правопорушення.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення.

Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №757/62025/17.

Враховуючи вищевказане, суддя вважає, що оскарження дій та рішень державного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення має відбуватись в адміністративному судочинстві у порядку, передбаченому КАС України, а не в порядку цивільного судочинства.

Схожого висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2023 року у справі №707/349/22.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, підстав для прийняття вказаної скарги ОСОБА_1 до судового розгляду Хортицьким районним судом м.Запоріжжя немає і у відкритті провадження за скаргою слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 4471, 448, 449 ЦПК України, ст.ст. 2, 19, 287 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ілони Ревіної.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Д.С. Бредун