ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3417/25 Справа № 172/1516/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»), назва яких змінена на Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст капітал»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 29 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір № 6912224 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого сума кредиту складає 20800 грн, строк кредиту 360 днів, дата повернення кредиту 23 липня 2024 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в сумі 20800 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, про що було повідомлено відповідачку. Відповідачка свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту належним чином не виконала та станом на дату звернення з позовом допустила заборгованість в загальному розмірі 78454,08 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20800 грн та за нарахованими відсотками у розмірі 57654,08 грн, тому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» заборгованість за кредитним договором № 6912224 від 29 липня 2023 року в сумі 31200 грн, яка складається із: суми кредиту 20800 грн, відсотків за користування кредитом 10400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу 1000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що між сторонами 29 липня 2023 року укладено договір про надання споживчого кредиту, в якому погоджено всі істотні умови договору, зокрема і розмір процентів. Звертаючись до суду із позовом, просили стягнути розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами у договорі, а не проценти за несвоєчасне повернення отриманого кредиту у відповідності до ст. 625 ЦК України, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Строк кредитування строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися. У даному випадку відповідно до умов договору від 29 липня 2023 року строк складає 360 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, тобто до 23 липня 2024 року. З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо кінцевого строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості ними не здійснювалося будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п.5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», що не було враховано судом першої інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 78454,08 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній позивачем частині не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», яке є фінансовою установою, та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір № 6912224 про надання споживчого кредиту (далі - Договір).

Згідно з п.п. 1.3, 1.4, 1.5 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20800 грн, строк кредиту - 360 днів, тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до п. 1.5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору.

Згідно з п. 1.5.2. Договору відповідно до певних умов застосовується знижена процентна ставка 0,199 % в день.

До відповідачки ОСОБА_1 була застосована знижена процентна ставка (0,199 % в день) та стандартна процентна ставка (1,99 % в день).

Відповідно до п. 3.1. Договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом; нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно з п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Строк користування кредитом становив 360 календарних днів, починаючи з 29 липня 2023 року або 30 липня 2023 року (п. 2.2. Договору).

ТОВ «Авентус Україна» було у повному обсязі виконано своє зобов`язання за Договором.

Відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язання за Договором не виконувалися в повному обсязі.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна»» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту № 69122224 від 29 липня 2023 року.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 10 грудня 2024 року та рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року вбачається, що товариство змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст капітал».

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги є обґрунтованими та доведеними в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом у розмірі 31200 грн. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення процентів за користування кредитом у сумі 57654,08 грн, суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, обмежити розмір процентів за користування кредитом до половини вартості кредиту, тобто до суми в розмірі 10400 грн.

Із такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитись з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору).

При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та відповідачкою підписано графік платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.ст.1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме факт укладання кредитного договору, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 78454,08 грн, шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачкою.

Позичальниця ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С5720 (а.с. 13-15).

Сторонами не оспорюється факт укладення договору про надання споживчого кредиту №69122224 від 29 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 та його умови.

Згідно з умовами вказаного договору від 29 липня 2023 року ОСОБА_1 був отриманий кредит шляхом перерахування на її банківський рахунок (банківська картка) грошових коштів у розмірі 20800 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 % (стандартна процентна ставка), 0,199 % (знижена процентна ставка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 360 календарних днів. Дата повернення кредиту 23 липня 2024 року.

На виконання умов договору відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 20800 грн шляхом перерахунку на її платіжну карту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

При цьому, доказів з яких би вбачалося, що відповідачка заперечує даний факт, матеріали справи не містять.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку та не повернула наданий кредит в строк, передбачений договором, що підтверджується наданими доказами.

За умовами договору, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось з 29 липня 2023 року по 27 серпня 2023 року за зниженою ставкою 0,199%, з 29 серпня 2023 року по 28 листопада 2023 року за стандартною ставкою 1,99% (а.с.20-27) та з 28 травня 2024 року по 23 липня 2024 року новий кредитор нараховував відсотки за стандартною ставкою 1,99% (з дати набуття права вимоги в рамках дії кредитного договору).

Відсотки позивач нараховував лише до закінчення строку кредиту. Відповідачем не вживалися заходи до погашення кредиту та не вносилися періодичні платежі. Позивачем при цьому не нараховувались ні штрафи, ні комісії з прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 3.1. вищевказаного кредитного договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту.

Відповідно до п. 1.4. договору строк кредиту становить 360 дні.

Відповідно до п. 1.5. розмір стандартної процентної ставки становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. Знижена процентна ставка становить 0,199% в день.

Відповідно до п. 1.8 договору орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 169811,20 грн, а за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки становить 158635,36 грн.

Отже, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування з 29 липня 2023 року по 23 липня 2024 року за користування кредитними коштами.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Також колегія суддів зазначає, що розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що первісним кредитором фактично не нараховувалась заборгованість за процентами за користування кредитом відповідачкою в період з 29 листопада 2023 року по дату відступлення права вимоги до позивача 27 травня 2024 року.

При цьому, слід вказати, що суд першої інстанції помилково ототожнив проценти за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору,та компенсацію (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором.

Як убачається з розрахунку заборгованості, позивач не нараховував штраф та пеню за не виконання зобов`язання відповідачкою.

А тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в повному обсязі у зв`язку з невідповідністю їх засадам справедливості, добросовісності, розумності є помилковим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, тобто положення договору, яким визначений розмір і порядок нарахування процентів, є оспорюваними.

У межах розгляду цієї справи відповідачкою зустрічні вимоги про визнання недійсним положення кредитного договору у частині визначення розміру процентів за користування кредитом не заявлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи наведене, позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором та наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 78454,08 грн, яка складається з 20800 грн тіло кредиту, 34060,64 грн відсотки нараховані первісним кредитором за період з 29 липня 2023 року по 28 листопада 2023 року, 23593,44 грн відсотки нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» з моменту набуття права вимоги в рамках дії кредитного договору з 28 травня 2024 року по 23 липня 2024 року.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» заборгованості у загальному розмірі 78454,08 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог банку судові витрати понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» за звернення з позовною заявою у розмірі 2422,40 грн та за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 2906,88 грн.

Стосовно витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» у суді першої інстанції представляв адвокат Столітній М.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №17/07-2024 від 17 липня 2024 року та ордеру від 08 серпня 2024 року.

В позовній заяві адвокат поставив питання про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. До позовної заяви було додано договір про надання правової допомоги №17/07-2024 від 17 липня 2024 року, ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1680985 від 08 серпня 2024 року, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серія КС №9422/10 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від серпня 14 серпня 2024 року. Пізніше адвокатом було додано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року та ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1771844 від 17 грудня 2024 року. З акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від серпня 14 серпня 2024 року вбачається надання адвокатом наступних послуг: надання первинної консультації та аналіз наданих документів (тривалість 1 година, вартість 1000 грн); аналіз практики та правових позицій Верховного Суду у даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідного для застосування при підготовці позовної заяви (тривалість 1 година, вартість 1000 грн); оформлення додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту (тривалість 3 години, вартість 3000 грн); підготовка позовної заяви, подання позовної заяви до суду, підготовка та подання клопотання про витребування доказів (тривалість 4 години, вартість 4000 грн); підготовка до судових засідань, участь в судових засіданнях (тривалість 1 година, вартість 1000 грн).

В суді апеляційної інстанції інтереси позивача представляє адвокат Крюкова М.В., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року та ордеру на надання правової допомоги серії АН №1583069 від 19 грудня 2024 року.

В апеляційній скарзі адвокат поставила питання про стягнення витрат на правову допомогу понесених в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн. До апеляційної скарги було додано договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, ордер на надання правової допомоги серії АН №1583069 від 19 грудня 2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5127, звіт про надання правової допомоги від 26 грудня 2024 року, згідно договору про надання правової допомоги №07/07-2020 від 07 липня 2022 року. З вказаного звіту вбачається надання адвокатом наступних послуг: правова експертиза документів, складання апеляційної скарги, подання апеляційної скарги до суду (тривалість 4 години, вартість 4000 грн). Додано платіжну інструкцію №27 від 08 січня 2025 року, з якої вбачається оплата послуг адвоката в рамках даної справи в розмірі 8000 грн.

Оскільки позовна заява задоволена в повному обсязі, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги позивача, з врахуванням фактично виконаної адвокатами позивача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатами на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції у розмірі 5000 грн, та в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн, що разом становить 9000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» - задовольнити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» () заборгованість за кредитним договором №6912224 від 29 липня 2023 року в розмірі 78454,08 грн, яка складається з 20800 грн тіло кредиту,34060,64 грн відсотки нараховані первісним кредитором за період з 29 липня 2023 року по 28 листопада 2023 року, 23593,44 грн відсотки нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» з моменту набуття права вимоги в рамках дії кредитного договору з 28 травня 2024 року по 23 липня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» () судовий збір в розмірі 5329,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» () витрати на професійну правничу (правову) допомогу понесені в суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 9000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Судді: