Справа № 490/4219/25
н/п 2-н/490/1135/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П. розглянувши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглянувши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною 5 ст. 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Згідно інформації, наданої відділом обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, у заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та додані до заяви про видачу судового наказу документи також відповідають цій адресі, тобто заявник обґрунтовує, що заборгованість виникла саме за цією адресою, проте як боржник зареєстрований зовсім за іншою.

Крім того, в обгрунтування заяви стягувач посилався на те, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_3 , на підтвердження чого надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2025 р. №419919672.

Однак, як вбачається з наданого заявником Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_3 є інша особа, а саме: ОСОБА_2 .

При цьому, згідно з відповіддю №1444329 від 03.06.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 перебуває лише квартира АДРЕСА_4 .

Отже, заявником не надано доказів права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 станом на подання заяви, або ж, що він проживає та зареєстрований за вказаною адресою та користується послугами, які надає заявник.

Таким чином, відповідно до наданих відомостей, адреса зареєстрованого місця проживання боржника не співпадає з адресою за якою виникла заборгованість, яку стягувач просить стягнути з вказаного боржника та він не є власником квартири за цією адресою.

За нормами п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Оскільки, боржник ОСОБА_1 за адресою зазначеною стягувачем у заяві про видачу судового наказу не зареєстрований та не є власником квартири за такою адресою, тобто із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, тому суд вважає за необхідне у видачі судового наказу відмовити.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України, передбачено, що за результати розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно ч. 1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами визначеними у частині першій цієї статті, в наказаному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до положень ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст.ст.165,166,167 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИЛА:

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Миколаївська теплоелектроцентраль» у видачі судового наказу за заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня постановлення ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Черенкова