Справа №461/5648/22 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження №22-з/811/136/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
30 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект», третя особа Міністерство аграрної політики та продовольства України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -
в с т а н о в и л а :
рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект», третя особа Міністерство аграрної політики та продовольства України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Вказане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2022 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 476-к від 19 вересня 2022 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Державного підприємства «Проектно - конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект». Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект». Стягнуто з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2022 року до 21 вересня 2023 року в розмірі 82121, 91 грн; вказана сума визначена без врахуванням податків і зборів; та 10 000 грн моральної шкоди, всього: 92 121,91 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 6 500 грн (без урахування податків та зборів) допущено до негайного виконання. Стягнуто з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 4 962 грн судового збору в дохід держави.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2024 року касаційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року в частині задоволення позову про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» про поновлення на посаді директора Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_2 з посади директора Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» з 20 вересня 2022 року на 12 жовтня 2022 року і формулювання підстави звільнення з «підстава, передбачена контрактом, пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України» на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України». Постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року в частині вирішення питання про допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 6 500 грн (без урахування податків та зборів) та в частині розподілу судових витрат скасовано. Постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2022 року в цій частині скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов в цій частині вимог задоволено частково. Стягнуто з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9991,92 грн. В задоволенні решти позову в частині вирішення цих вимог відмовлено.

18 лютого 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В заяві просить стягнути солідарно з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100000,00 грн.

В обгрунтування заяви вказує на те, що на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надає договір про надання правничої допомоги від 01.10.2022 року та акт прийому-передачі наданих послуг.

20 лютого 2025 року до суду надійшли заперечення представниці Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Жук А.Р. щодо клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В заяві просить відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування заяви зазначає, що учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вважає, що стороною має бути документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, тощо. Зазначає, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Звертає увагу, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

З матеріалів справи вбачається, що в постанові Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року, ухваленій у даній справі, судом не було вирішено питання судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №671/1957/20.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві про ухвалення додаткового рішення вказано, що позивачем понесено 100000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2022 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Дегтяренко та партнери», в особі голови Дегтяренко О.О. укладено Договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.1.1. Договору, замовник доручає, а Виконавець приймає на себе доручення Замовника для надання йому правової допомоги, обумовленого Замовником виду та в його інтересах, на умовах, визначених цим договором, а Замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця та у випадку необхідності відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору.

Відповідно до п.4.1. Договору, факт надання правової допомоги за Договором підтверджується актами про надану правову допомогу, що підписується повноважними представниками Сторін, і є первинними обліковими документами. Акт про надану правову допомогу готується Виконавцем і передається Клієнту разом із рахунком для оплати.

Відповідно до п.5.1. Договору, цей Договір укладений до моменту повного виконання доручення.

11 лютого 2025 року між сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги за Договором від 01.10.2022 року, про те, що Адвокатське об`єднання «Дегтяренко та партнери» з однієї сторони і ОСОБА_3 з іншої сторони, склали цей акт про те, що у період з 01.10.2022 року по 11.02.2022 року Адвокатом було надано Клієнту наступні послуги:

1. Зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, по якій надається професійна правнича допомога у спірних правовідносинах (1 год.) 2000,00 грн.;

2. Підготовка позовної заяви (правовий аналіз наданих клієнтом документів, пошук і аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту позовної заяви) 8000,00 грн.

3. Складання інших процесуальних документів (апеляційних скарг, клопотання, заяви, тощо), ознайомлення з доказами, адвокатські запити 30000,00 грн.;

4. Представництво інтересів позивача в суді першої та другої інстанції (20 годин) 60000,00 грн.

Загальна сума винагороди (гонорару) за наданні послуги складає 100000,00 гривень.

Однак, з матеріалів справи та заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогувбачається, що представником позивача не конкретизовано обсягу робіт, вчинених адвокатом при зустрічі, консультації клієнта, узгодженні правової позиції; опрацюванні законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; аналізі судової практики, зборі необхідних доказів для підтвердження правової позиції, формуванні правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, а також відсутній розрахунок наданих послуг та отриманих інших послуг у часових (годинних, хвилинних) рамках.

Окрім того, з наявних в матеріалах справи доказів на підтвердження понесеної професійної правничої допомоги неможливо однозначно встановити, які конкретно дії були вчиненні представником в суді першої інстанції, а які в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи те, що справа перебувала в суді касаційної інстанції, відтак вказаного представником позивача не конкретизовано, а тому неможливо встановити дійсний розмір витрат, які поніс ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу.

Відтак, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 270, 258-259 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра