Провадження № 22-ц/811/667/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Львівський апеляційний суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Марко О.Р.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Гук О.О., відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки Держицького І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 січня 2025 року в складі судді Едера П.Т. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначенні способів участі батька у вихованні дитини,-

встановив:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини, просив зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити такі способи участі ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- понеділок, середа, п`ятницю кожного тижня день ОСОБА_1 з 18:00 до 20:00 зустрічається з сином ОСОБА_3 без участі матері - ОСОБА_2 ;

- через один тиждень кожного місяця з п`ятниці 18:00 год. до неділі 18:00 год. ОСОБА_3 знаходиться з батьком - ОСОБА_1 , по місцю проживання останнього або за іншим визначеним ним місцем.

Вимоги обґрунтовує тим, що 14 червня 2014 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 .

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суд м. Львова від 28 квітня 2023 року шлюб розірвано.

Дитина фактично проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1

Місце проживання дитини визначено за спільною згодою батьків.

У договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дитини та з її матір`ю, відповідачка вчиняє дії спрямовані на усунення батька від спілкування з дитиною та участі у її вихованні.

Зокрема, остання повноцінна зустріч батька з дитиною відбулась 19 березня 2023 року. На телефонні дзвінки дитина не відповідає, оскільки зі слів ОСОБА_4 , дитина ображена на батька, водночас зазначає, що є об`єктивні підстави вважати, що відповідачка заблокувала в телефоні сина вхідні дзвінки від батька та свідомо налаштовує його проти батька.

Неодноразові звернення позивача до ОСОБА_4 , щодо побачення з дитиною, ігноруються.

Позивач зазначає, що з березня 2023 року відповідачка або ігнорувала його звернення про побачення з дитиною, або надавала обіцяння поговорити з сином, щоб він захотів зустрітися з батьком, мотивуючи це саме не бажанням дитини його бачити, при цьому, у короткотривалих зустрічах з дитиною було зрозуміло, що це ініціатива матері повністю обмежити доступ батька до сина.

Враховуючи наведене, звернувся до суду для врегулювання спору про участь батька у вихованні дитини та вважає обґрунтованим встановлення вказаного у прохальній частині позову способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 . Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначенні способів участі батька у вихованні дитини задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено такі способи участі ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

перша, третя субота місяця з 15:00 год. до 20:00 год. (перші два місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 );

друга та четверта неділя місяця з 12:00 год. до 18:00 год. (перші два місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 ).

Крім цього, за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_2 , вважає рішення необґрунтованим, оскільки судом неповно встановлені обставини справи, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Покликаючись на норми матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини, заперечує з приводу чинення перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні сина.

Звертає увагу, що позивач був мобілізований та тривалий час перебував у зоні бойових дій, а після отримання травми, лікування та повернення, після нетривалого часу прийняв рішення про розірвання шлюбу, пішов проживати до іншої сім`ї. Для сина це було дуже неочікувано та болісно, тому що він чекав батька, вважає, що син міг образитися на батька, що відображено в ігноруванні спілкування по телефону.

Вважає, що позивач має поступово налагодити відносини із сином і коли дитина зблизиться із батьком - відновити повноцінні зустрічі з батьком, однак позивач жодним чином не намагався зробити щось для зближення з сином, а звинувачує у цьому матір.

Покликається на висновок судової психіатричної експертизи № 877 від 23.07.2024 та обставини встановлені у такому.

Схожі обставини встановлені і у висновку шкільного практичного психолога та висновку психолога ОСОБА_5 (поліклініка «Веселка»).

Вважає, що комісія з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради при винесенні висновку щодо спілкування та виховання дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини не надала належної уваги та не врахувала всіх відомостей про емоційні проблеми у дитини, тривожно-негативістичні переживання, емоційну складову.

На думку ОСОБА_3 , потрібно значно бьільше часу на адаптацію, враховуючи наявні страхи та образи на батька, який покинув сім`ю та пішов до іншої жінки та дитини.

Просить скасувати частково рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 січня 2025 року і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позов задовольнити частково. Зобов`язати ОСОБА_2 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити способи участі ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

перша, третя субота місяця з 15:00 год. до 20:00 год. (перші шість місяців адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 ) поза межами проживання матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

друга та четверта неділя місяця з 12:00 год. до 18:00 год. (перші шість місяців адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 ) поза межами проживання матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника Держицького І.Р. на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком, з тим із батьків, хто проживає окремо, має існувати постійний, систематичний контакт, таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, тому участь ОСОБА_1 у вихованні сина, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав ОСОБА_1 , а буде відповідати і інтересам дитини.

Суд взяв до уваги, що при встановленні днів та годин зустрічей батька з дитиною, відповідною комісією при наданні висновку враховувалась думка дитини, тому дійшов висновку, що зустрічі малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 повинні відбуватися в присутності матері протягом адаптаційного періоду для налагодження психоемоційного зв`язку між дитиною та батьком.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що необхідно визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 у спосіб: перша, третя субота місяця з 15:00 год. до 20:00 год., встановивши перші два місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 ; друга та четверта неділя місяця з 12:00 год. до 18:00 год., також встановив два місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 .

Крім цього, суд вказав, що за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітнього ОСОБА_3 .

Такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме, на думку суду, інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання сина, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із дитиною, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Також, суд вирішив питання розподілу судових витрат.

При вирішенні спору суд врахував позиції висловлені Верховним Судом, а також практику Європейського суду з прав людини.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям, перебували у зареєстрованому з 14 червня 2014 року шлюбі, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.04.2023 у справі № 466/3053/23.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 13.08.2015 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2879, батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Місце проживання дитини визначено за спільною згодою сторін, зокрема, малолітній ОСОБА_3 проживає разом з мамою ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

Зазначені обставини визнаються сторонами, відтак в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Звертаючись із позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 свої вимоги зводить до того, що у договірному порядку не вдалося вирішити питання з відповідачкою щодо участі батька у вихованні дитини, вважає, що відповідачка вчиняє дії спрямовані на усунення батька від спілкування з дитиною та участі у її вихованні, зокрема, остання повноцінна зустріч батька з дитиною відбулась 19 березня 2023 року, неодноразові звернення позивача до ОСОБА_4 , щодо побачення з дитиною, ігноруються. У короткотривалих зустрічах з дитиною було зрозуміло, що це ініціатива матері, повністю обмежити доступ батька до сина.

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі «Johansen v. Norway»).

Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III).

У абзацах першому, другому статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Тобто у дитини є право, а не обов`язок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає оремо.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом (абзаци третій, четвертий статті 15 Закону № 2402-III).

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що у справах, що виникають зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. Під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає дещо незрозумілим та до певної міри взаємовиключним відношення відповідачки до заявленого позову, оскільки категорично заперечуючи щодо чинення нею перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, в іншому випадку відповідачка просить про часткове задоволення позовних вимог, з врахуванням зміни лише тривалості адаптаційного періоду, який визначений судом, що є можливим та наслідком, виключно її відповідних (протиправних) дій чи бездіяльності, тим самим самостійно визнає порушення суб`єктивних прав позивача та необхідність захисту таких у судовому порядку.

В свою чергу, відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України у процесі розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.).

З матеріалів справи вбачається, що з метою повного та об`єктивного розгляду справи, суд першої інстанції ухвалою від 06.11.2023 зобов`язав Службу у справах дітей сім`ї Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надати Висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначенні способів участі батька у вихованні дитини (а.с. 22).

Згідно із Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення ОСОБА_1 днів та годин побачень з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 260001-Вих-1152 від 04.021.2024, умови проживання ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 , задовільні, у квартирі чисто, прибрано, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини створено належні умови для повноцінного розвитку, є окрема кімната облаштована місцем для сну, навчання, зберігання речей. Зі слів ОСОБА_2 , батько бачився з дитиною ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте не проявляє ініціативи у зустрічах з сином.

Згідно із актом обстеження умов проживання та акту оцінки потреб сім`ї/особи від 19.12.2023 складеного відділом «Служба у справах дітей» Шевченківського району та фахівцем соціальної роботи Шевченківського відділу соціальної роботи КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело» за адресою проживання ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , умови проживання задовільні. У помешканні наявні необхідні меблі та побутова техніка. ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_2 перешкоджає йому бачитись з сином. Вважає, що через вплив матері, ОСОБА_7 його боїться і не хоче проводити з ним час.

Васік ІванАндрійович на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради підтримав мотиви, викладені в позовній заяві та пояснив, що ОСОБА_2 заблокувала його номер телефону і він не має можливості спілкуватись з сином.

ОСОБА_2 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради пояснила, що після зустрічей з батьком дитина плаче, ночами не спить, відчуває страх. Після розірвання їх з позивачем шлюбу, з дитиною працював психолог.

Малолітній ОСОБА_3 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради повідомив, що коли батьки проживали разом, бачив як батько бив маму. Неодноразово батько кричав на нього. Попри це зазначив, що він любить батька, але відчуває страх коли бачиться з батьком, через це не хоче з ним гуляти, а також проти того щоб залишатися в батька з ночівлею. Хотів щоб при зустрічах з батьком була присутня матір (а.с. 50-53).

Врахувавши обставини спірних правовідносин, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вважав за доцільне визначити спосіб участі ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у такий спосіб:

перша, третя субота місяця з 15:00 год. до 20:00 год. (перші три місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 );

друга та четверта неділя місяця з 12:00 год. до 18:00 год. (перші три місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дитини, ОСОБА_2 ).

Крім цього, за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З Висновку судово-психіатричного експерта №877 від 23.07.2024 слідує, що ознак негативного впливу на психічних розвиток ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ,.з боку його матері ОСОБА_2 та бабці ОСОБА_8 , не відмічається.

Всі малолітні діти відрізняються підвищеним навіюванням і можуть легко попадати під вплив інших осіб, в тому числі і під вплив мати ОСОБА_2 , бабці ОСОБА_8 та батька ОСОБА_1 , особливо під вплив тих осіб, з якими дитина проживає.

Якщо при зустрічах з батьком буде присутня його мати ОСОБА_2 або бабця ОСОБА_8 , це не може мати негативний вплив на його психоемоційний стан (так як він виявляє виражений емоційний зв`язок з ними), при умові, що дитина не буде втягнута у конфлікт між батьками з вимаганням лояльності до одного з батьків.

Виховна поведінка, як матері ОСОБА_2 та бабці ОСОБА_8 , так і батька ОСОБА_1 позитивно впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, спроможний надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього, виявляти прихильність до батьків.

Актуальний емоційний стан дитини характеризується наявністю легких тривожно-негативістичних переживань, пов`язаних з розлученням батьків, однак вони не мають суттєвого впливу на відчуття дитиною свого благополуччя.

На момент проведення психологічної експертизи, ОСОБА_3 не виявляє бажання у будь-який спосіб контактувати з батьком ОСОБА_1 . Небажання зустрічатися з батьком викликано відчуттям сильної образи на батька і свідчить про те, що між батьком і дитиною існує емоційний зв`язок.

Постійність та систематичність спілкування дитини з батьком є однією з головних умов забезпечення психологічного благополуччя дитини. Припинення спілкування батька з дитиною може привести до руйнування емоційних зв`язків між ними (а.с.105-108).

Вказаний висновок підтримала в судовому засіданні 06.11.2024 допитана експерт - психолог ОСОБА_9 .

У матеріалах справи наявні Протоколи психологічного обстеження від 14.11.2023 та від 23.11.2023, згідно з якими у ОСОБА_3 високийй рівень тривоги через думки про батька, емоційно-вольова сфера пригнічена, рекомендовано уникнення зустрічей з батьком, у випадку таких тільки у супроводі мами чи бабусі (а.с. 77-78).

Також у матеріалах справи наявні скріни із месенджера позивача, з яких слідує, що на дзвінки останнього син ОСОБА_3 не відповідає протягом тривалого часу (а.с. 79-92).

У той же час ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 74).

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачка фактично бажає змінити виключно тривалість адаптаційного періоду протягом якого побачення та спілкування (виховання) батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 має відбуватися у присутності матері та просить визначити такий у межах шести місяців, а також зазначити про те, що зустрічі батька з дитиною повинні відбуватися поза межами проживання матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та слідуючи положенням ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність оскаржуваного рішення виключно у цій частині.

Так, на підтвердження своїх вимог щодо необхідності встановлення адаптаційного періоду, протягом якого побачення та спілкування (виховання) батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 мають відбуватися у присутності матері у межах шести місяців, відповідачка ОСОБА_2 не надала суду будь яких доказів чи рекомендацій.

Відсутнє будь яке обґрунтування встановлення адаптаційного періоду в межах трьох місяців, яке визначене Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Як зазначалося вище, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він, зокрема, є недостатньо обґрунтованим (частина шоста статті 19 СК України).

При цьому, колегія суддів враховує, що суд лише в окремих випадках може обумовити побачення з дитиною одного із батьків у присутності іншої особи, якщо це викликано інтересами дитини, тому такі положення районним судом дотримані.

Зважаючи на те, що в апеляційного суду відсутні дані про негативне ставлення позивача до виконання своїх обов`язків, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, відсутність даних про зловживання позивачем алкогольними напоями чи наркотичними засобами, колегія суддів приходить переконання про відсутність підстав для зміни оскаржуваного рішення у частині, про яку просить відповідачка, а саме визначення більш тривалого адаптаційного періоду у спілкування позивача з сином у присутності матері.

Більше того, у матеріалах справи відсутні будь які висновки з приводу того, чи спілкування сина з батьком у присутності матері протягом періоду про який просить відповідачка, з врахуванням сімейних відносин, які між ними склалися, як між колишнім подружжям, не шкодитиме розвитку ОСОБА_3 , як особистості, майбутнього чоловіка та окремого члена суспільства, з врахуванням його віку та індивідуальних особливостей та піде на користь.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку відповідних обставин відповідачка ОСОБА_2 не позбавлена права на звернення до суду з вимогами про зміну способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення та встановлюючи час та порядок зустрічей позивача з дитиною тільки в присутності матері протягом адаптаційного періоду тривалістю два місяці, суд першої інстанції врахував поведінку батька та керувався тим, що з огляду на вік дитини, його фізичний стан та потреби дитини даного віку дні зустрічі батька з дитиною мають відбуватись в присутності матері, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини та обґрунтовано встановив термін цього періоду у два місяці.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині проведення зустрічей батька і дитини поза межами проживання матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів звертає увагу, що визначаючи способи участі позивача ОСОБА_1 у спілкування та вихованні сина ОСОБА_10 , суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, не визначав конкретного місця зустрічей батька і дитини, в тому числі і за місцем проживання матері, при цьому, такого змісту вимога відсутня у позовній заяві позивача ОСОБА_1 , відповідно у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для вирішення такого питання.

Судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 січня 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 травня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк