Унікальний номер справи 753/494/22
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8791/2025
Головуючий у суді першої інстанції А.М. Коренюк
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

29 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради

(Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року,

у с т а н о в и в :

Позивач в особі КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позов мотивований тим, що відповідач є власником/мешканцем квартири АДРЕСА_1 , отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарчої води, оскільки квартира АДРЕСА_2 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є організацією, що забезпечує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за отриманфі комунальні послуги станом на 01.09.2021 року, яка складає 10 308 грн. 22 коп. заборгованості за постачання гарячої води.

Окрім того позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (Договір цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київтеплоенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 35 211 грн. 64 коп.

Відтак всього підягає стягненню: сума заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води -10 308 грн. 22 коп. та сума заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води - 35 211 грн. 64 коп., що складає загальну суму 45 519 грн. 86 коп., що й стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Дарницьького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 45 519,86 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, 2 270 грн. 00 коп. судового збору, 33 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, а всього стягнуто 47 822, 86 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 зврнулася із апеляційною скаргою, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В огрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що у апелянта виник спір щодо розміру заборгованості. Зазаначає, що ОСОБА_1 не є власником житла та тривалий час перебуває за кордоном, що підтверджується інформацією від Державної прикордонної служби України, яка була надана на адвокатський запит.

На думку апелянта, позивач звертаючись до суду з позовом, не надав жодних належних та допустимих доказів того, що саме Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є належним позивачем по справі.

Зауважує, що згідно витягу з реєстру територіальної громади № 126786911 від 26.02.2025, станом на 26.02.2025 в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано 5 осіб.

Таким чином, судом не було досліджено питання хто ж є власником квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 подані до суду з пропуском позовної давності. Окрім того, позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу за спожите водопостачання є протиправними, оскільки не враховують пізніші повірки лічильника, які підтверджують помилковість розрахунку спожитої води по лічильнику.

Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», через представника Кононенка І.О. подано до суду письмові пояснення.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 , як зареєстрована з 23.04.1998 у квартирі особа є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_3 , своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з центрального опалення, постачання гарячої води, теплову енергію в результаті чого утворилась заборгованість.

Окрім того, від ПАТ «Київенерго» жодної ініформації та/або претензій чи скарг до КП «Київтеплоенерго» щодо неотримання послуг за адресою: АДРЕСА_3 від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 81, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постанововою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувалася.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України.

Проте, на момент відміни карантину вже діяв ункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу, який встановлював зупинення стрків перебігу позовної давності на період дії воєнного стану.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позивачем вимог, оскільки відповідач нерегулярно вносила оплату за надані житлово-комунальні послуги у належному розмірі, що привело до виникнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води - 10308, 22 грн., а сума заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги центрального опалення та постачання гарячої води - 35 211, 64., що складає загальну суму заборгованості 45 519, 86 грн.

Колегія суддів не в пованій мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана квартира під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому ОСОБА_1 є споживачем послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору.

Пунктом 1.2. Договору цесії визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви долучено Додаток №2 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18, згідно якого КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 35211,64 грн, за період до 01.05.2018, за адресою: АДРЕСА_4 (споживач ОСОБА_1 ) (а. с. 8).

За приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що до КП «Київтеплоенерго» від ПАТ «Київенерго» перейшло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості з оплати за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води за період до 01.05.2018. Однак, у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України на позивача покладається обов`язок довести та надати докази розміру і періоду заборгованості, спожитих відповідачем послуг до 01.05.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В частині 1 статті 9 цього ж Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак відповідач зобов`язаний були вносити плату за користування послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання щомісячно.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Разом з тим, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до 01.05.2018, а також у позовній заяві позивач навіть не вказує за який період виникла зааборгованість, яку він просить стягнути за період до 01.05.2018, та яка перейшла до нього від попереднього кредитора.

Як вказувалося вище, до позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 позивачем долучено лише додатки до Договору про відступлення права вимоги, в яких зазначено загальну суму боргу, що відступається за договором.

Проте, позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами наявність у відповідача заборгованості з оплати послуг за централізоване постачання гарячої води, яка дійсно виникла перед попереднім надавачем послуг та відповідно перейшла до КП «Київтеплоенерго».

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити наявність заборгованості та визначити суму боргу за період до 01.05.2018.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 не може вважатися законним та обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні саме цієї частини позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги після 01 травня 2018 року, а саме: за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 308,22 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, надання КП «Київтеплоенерго» послуг відповідачу здійснювалось на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який був опублікований 28 березня 2018 року на офіційному сайті КП «Київтеплоенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).

Факт підключення будинку за адресою: АДРЕСА_3 до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період підтверджується нарядами на включення та відключення, які наявні в матеріалах справи, актом прийняття теплового вузла на облік, актом про готовність вузла комерційного обліку до роботи та оформленими відомостями обліку споживання теплової енергії мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, за послуги з централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 10 308,22.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні хододною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин до 01травня 2018 року), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIIIспоживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі заперечує щодо вимог позивача та вказує що не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , окрім того у кварирі також зареєстровані і інші особи, які судом не були залучені до участі у справі.

Колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі, жодних претензій чи скарг до КП «Київтеплоенерго» заявлено нею не було щодо неотримання послуг за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, слід вавжати, що послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 . в період виникнення заборгованості надавалися в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Відповідач ОСОБА_1 як зареєстрована особа з 12.04.1998 є споживачем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 та несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Зважаючи на ту обставину, що відповідач не є єдиною зареєстрованою особою в квартирі, апеляційний суд зауважує, що апелянт (у випадку погашення заборгованості) має право в порядку регресу звернутися до інших зареєстрованих осіб житла (споживачів) з вимогою про часткове відшкодування стягнутої з неї суми заборгованості.

Суд критично ставиться до посилання апелянта на ту обставину, що вона не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 ., оскільки вона не доводила даної обставини до відома позивача, не зверталась до нього з відповідною заявою та не просила його про перерахунок заборгованості саме через її непроживання в квартирі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі заявила про застосування позовної давності.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Позовна давність за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) а також до закінчення воєнного стану.

Відповідно до розрахунку суми боргу за послугу з централізованого постачання грячої води за період з 01 травня 2018 року по квартирі за адресою: АДРЕСА_3 наявна заборгованість у розмірі 10 308,22 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача пропорційно до частини задоволених вимог 22,65 % (45 519,86-100%, 10 308,22-Х%=10 308,22 х 100 : 45 519,86грн = 22,65) підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи місцевим судом в розмірі 514,15 грн (2 270,00х22,65%) (а.с. 57).

Ураховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 771,23 грн., сплата якого підтверджується доказами по справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних квитанції від 06.10.2021 року на рахунок Державної казначейської служби України сплачено 33,00 гривень. У графі призначення платежу вказано «отримання відомостей з Державного реєстру речових прав (6389629)» (а.с. 5).

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із зверненням до суду із позовом та необхідністю здобуття доказу, позивачем витрачено 33,00 грн, які відповідно до статті 133 ЦПК України є судовими витратами та підлягають розподілу за правилами статті 141 ЦПК України.

Відтак, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до частини задоволених вимог 7,47 грн. витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 простягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 )на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: 01032, місто Київ, площа І.Франка, 5, ) заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 01 веесня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 308, 22 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 )на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: 01032, місто Київ, площа І.Франка, 5, ) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 514,15 грн., 7,47 грн. витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: 01032, місто Київ, площа І.Франка, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) 771,23 грнвідшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О. І. Шкоріна