справа № 619/1572/21
провадження № 4-с/619/10/25
УХВАЛА

іменем України

26 травня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

стягувач: ОСОБА_1 ;

боржник: ОСОБА_2 ;

приватний виконавець: Близнюков Юрій Володимирович.

Суть питання, що вирішується ухвалою.

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати бездіяльність приватного виконавця Близнюкова Ю.В. у виконавчому провадженні № ВП 7004080. Зобов`язати приватного виконавця Близнюкова Ю.В.: накласти арешт на майно ОСОБА_2 , а саме будинок АДРЕСА_1 ; звернутися до державного реєстратора для реєстрації права власності на вказане майно ОСОБА_2 , накласти штраф за невиконання вимог приватного виконавця, вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому стягнення з ОСОБА_2 суми боргу. В обґрунтування скарги посилалася на те, що з 2021 року вона намагається отримати виконання умов укладеного між нею та ОСОБА_2 договору, виконавчий лист по справі від 30.08.2021 № 619/1572/21. Рішення суду по цій справі набрало чинності 07.02.2022, проте з лютого 2023 року вона намагається отримати примусове виконання рішення суду по зазначеній справі. 10.02.2023 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № ВП 7004080, яким було зобов`язано ОСОБА_2 виконати дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»: подати декларацію про майновий стан, надати майно для примусової реалізації. Протягом 2024 року та на початку 2025 року вона неодноразово зверталася до виконавця з заявами щодо вчинення виконавчих дій. Жодної відповіді на свої звернення вона не отримала. Через недбалість виконавця арештоване майно було переоформлено на іншу особу, що змусило її вкотре звертатися до суду. Останній раз вона звернулася з відповідною заявою 22.04.2025 року. Реєстрації звернення не відбулося, жодних дій виконавець не вчиняє. Також звертає увагу на той факт, що приватним виконавцем не вчинено всіх заходів, передбачених Закону України «Про виконавче провадження» з метою стимулювання боржника до виконання рішення суду, а саме: не накладено штраф, не складено повторний акт про невиконання рішення суду, відсутнє звернення до правоохоронних органів з заявою про злочин, передбачений ст. 382 КК України, не враховано вимоги ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», адже відповідно до її вимог боржник зобов`язаний виконати вимоги закону. Зазначених дій виконавець не провів. Станом на день звернення до суду рішення суду по справі № 619/1572/21 не виконано вже більш 2 років. Зазначене суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», статей 8, 19, 55, 1291 Конституції України, статей 6,13 та протоколу № 1 Конвенції з захисту прав людини. Також не вжито всіх заходів, передбачених Інструкцією про вчинення виконавчих дій. Зазначає, що вона є інвалідом 2 групи, відповідно до програми реабілітації їй заборонено нервувати. Проситьефективно поновити її права, визнавши протиправною бездіяльність приватного виконавця по примусового виконанню рішення суду, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відзив на скаргу приватний виконавець Близнюков Ю.В. до суду не подав.

У судове засідання стягувач ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду клопотання, у якому просила справу розглядати без її участі, скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

У судове засідання боржник ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду в його електронний кабінет, яку доставлено 05.05.2025 19:19:44. Причин неявки суду не повідомив.

У судове засідання приватний виконавець Близнюков Ю.В. не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду в його електронний кабінет, яку доставлено 05.05.2025 19:19:40. Причин неявки суду не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом установлено, що на виконанні у приватного виконавця Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження № 71004080 з примусового виконання виконавчого листа № 619/1572/21 від 30.08.2021, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн, що складається з основного боргу 2 533 160,00 грн, пені 107 355,62 грн, 3% річних 26 696,00 грн, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 268,10 грн.

10 лютого 2023 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 71004080.

Відповідно до відомостей Інформації про виконавче провадження № 71004080, постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 10.02.2023 накладено арешт на все майно боржника, окрім, переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця Близнюкова Ю.В. з клопотанням про долучення до матеріалів справи постанови ВС по справі № 372/3733/22 від 02.10.2024, якою повернуто у власність ОСОБА_2 житловий будинок з дворовими прибудовами АДРЕСА_1 .

Отже, приватний виконавець Близнюков Ю.В. обізнаний про наявність вказаного майна у боржника ОСОБА_2 .

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження не містять доказів про вживання приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. у ВП № 71004080 заходів, скерованих на вирішення питання щодо накладення арешту на вказане майно, що свідчить про обґрунтованість скарги ОСОБА_1 в частині бездіяльності приватного виконавця.

У зв`язку з викладеним, суд визнає неправомірною бездіяльність приватного виконавця Близнюкова Ю.В. та зобов`язує його вчинити виконавчі дії щодо накладення арешту на майно ОСОБА_2 , а саме будинок АДРЕСА_1 , та звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на вказане майно ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Щодо вимоги ОСОБА_1 про накладення штрафу за невиконання вимог приватного виконавця, вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому стягнення з ОСОБА_2 суми боргу, суд вважає цю вимогу ОСОБА_1 передчасною, тому в цій частині скарги відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 258-261, 351-354, 447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича, яка полягає в невчиненні виконавчих дій щодо арешту майна у виконавчому провадженні № 71004080.

Зобов`язати приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича вчинити виконавчі дії щодо накладення арешту на майно ОСОБА_2 , а саме будинок АДРЕСА_1 , та звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на вказане майно ОСОБА_2 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30 травня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок