Житомирський апеляційний суд
Справа №278/6287/24 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу 278/6287/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буткевича М.І. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року представник Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (надалі АТ «ПУМБ», Товариство, Позивач, Банк) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 85 502,1 грн заборгованості за кредитним договором та 2 422, 4 грн судових витрат.

В обґрунтування позову представник зазначав, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 були укладені наступні кредитні договори:

- 16 травня 2019 року кредитний договір №201, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 27 500,00 грн;

- 21 вересня 2020 року кредитний договір № 301, за яким їй видано кредит у сумі 20 000,00 грн;

- 09 квітня 2021 року кредитний договір № 801, за яким ОСОБА_1 видано кредит у сумі 20 000,00 грн.

Відповідачка не виконувала свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк і станом на 09 вересня 2024 року у неї утворилася заборгованість у сумі 85 502,1 грн, з яких:

- по кредитному договору № 201 від 16 травня 2019 року в розмірі 43476, 74 грн, яка складається з суми заборгованості: за кредитом 26537, 92 грн, за процентами 16938, 82 грн; 0 грн заборгованість за комісією;

- по кредитному договору № 301 від 21 вересня 2020 року в розмірі 16924, 07 грн, яка складається з суми заборгованості: за кредитом 9745, 84 грн, за процентами 2, 23 грн, за комісією 7176 грн;

- по кредитному договору № 801 від 09 квітня 2021 року в розмірі 25101, 29 грн, яка складається з суми заборгованості: за кредитом 15760, 75 грн, за процентами 4, 03 грн, за комісією 9336, 51 грн.

Відповідачці направлялися письмові вимоги (повідомлення) на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість ОСОБА_1 погашена не була.

Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 201 від 16 травня 2019 року, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Дані умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua. А тому наполягав на правомірності позовних вимог до відповідачки по стягненню комісії, що є законним і відповідає чинному законодавству, і просив задовольнити позовні вимоги щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості з відповідача в повному обсязі.

Щодо дотримання позивачем строків позовної давності зазначав, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681,728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені вище зазначеними статтями продовжуються на строк його дії ( п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ).

Вказував, що у цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від плати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року та за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Стверджував, що оскільки кредитний договір від 16 травня 2019 року № 201 укладено між сторонами процесу 16 травня 2019 року, а платежі ОСОБА_1 здійснювала до 31 серпня 2021 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку, відповідно строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року позовні вимоги АТ «Перший український міжнародний банк» задоволено, вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Також стягнути судовий збір в розмірі 4 542,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що рішення суду в частині задоволених вимог є протиправним.

Звертає увагу, що в позовній заяві об`єднані позовні вимоги, підставами яких є 3 окремих договори: №201 від 16.05.2019, №301 від 21.09.2020, №801 від 09.04.2021, що є грубим порушенням правил об`єднання позовних вимог (ч. 1 ст. 188 ЦПК України). За таких обставин, вважає, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки заявлено позовні вимоги щодо абсолютно різних договорів, кожен з яких має аналізуватися окремо, а не в сукупності, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Зазначає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини 1,2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, наголошує, що вимоги позивача в частині стягнення боргу за нарахованою комісією за договорами №301 в сумі 7 176 грн та №801 в сумі 9 336,51 грн не підлягають задоволенню, оскільки умови кредитних договорів про комісію є нікчемними.

Також вважає, що представником позивача не було обґрунтовано наявність у неї заборгованості за кредитними договорами перед Банком, не доведено розмір заборгованості, пропуск строку погашення заборгованості, не доведено факту погодження сторонами всіх істотних умов договору, в тому числі процентної ставки, не обґрунтовано належним чином позовні вимоги, а тому вважає, що в задоволені позову слід відмовити у повному обсязі, чого не було зроблено місцевим судом при розгляді справи.

З метою захисту своїх законних прав, вона в порядку статті 267 ЦК України заявляє про пропуск позивачем строків позовної давності, визначених статтями 257-258 ЦК України, щодо будь-яких грошових вимог позивача, які утворилися (могли утворитися) до 25 листопада 2021 року три роки до дня звернення до суду. А тому просить застосувати при ухваленні рішення наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.

Звертає увагу, що не мала можливості заявити про застосування строків позовної давності під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки не отримувала жодних документів по справі. А тому просить суд перевірити наведені її доводи та врахувати їх при апеляційному перегляді справи.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були надані докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, якими підтверджено правомірність нарахування заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами у розмірі 85 502,10 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із таким висновком місцевого суду, мотивуючи наступним.

За матеріалами справи судом встановлено, що 16 травня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальник отримав кредитну картку з встановленим лімітом в розмірі 4 000,00 грн, зі строком дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту. Умовами договору визначено, що зі спливом вказаного строку дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Стандартна процентна ставка, реальна річна процента ставка складає 47,88% (а.с.11).

16 травня 2019 року ОСОБА_1 підписано також паспорт споживчого кредиту (а.с. 11 зворот).

Як убачається із матеріалів справи сума кредитного ліміту за договором № 201 змінювалася, а саме: 16 травня 2019 року встановлено кредитний ліміт 4 000,00 грн, 24 вересня 2019 року - 8 500,00 грн, 28 січня 2020 року - 13 500,00 грн, 10 липня 2020 року - 18 500,00 грн, 19 лютого 2021 року - 19 500,00 грн, 21 квітня 2021 року - 21 500,00 грн, 21 липня 2021 року - 24 500,00 грн, 19 серпня 2021 року - 27 500,00 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту, наданої АТ «ПУМБ» (а. с. 45).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 09 вересня 2024 року заборгованість відповідачки за договором становить 43 476,74 грн., з яких 26 537,92 грн. заборгованість за кредитом; 16 938,82 грн заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.50-51).

У подальшому, 21 вересня 2020 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №9301 на приєднання до договору до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальник отримала кредит в розмірі 20 000,00 грн на споживчі цілі, строком на 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99%, розмір процентної ставки 0,01% річних, реальна річна процентна ставка, за умов використання кредиту поза межами пільгового періоду та погашення кредиту рівними платежами 77,11%. Дата платежу до 21 числа кожного календарного місяця рівними платежами в сумі 1431,42 грн щомісяця та 1431,29 грн в останній місяць. Усього за 24 місяці підлягає до сплати 34 353,95 грн (а.с.8).

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписано також паспорт споживчого кредиту (а.с. 8 зворот).

Як убачається із платіжної інструкції №TR.44411812.97860.8810 від 21 вересня 2020 року, АТ «ПУМБ» надало ОСОБА_1 кредитні кошти за договором №301 в розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 45).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 09 вересня 2024 року заборгованість утворилась в розмірі 16 924,07 грн, яка складається: -із заборгованості за кредитом 9 745, 84 грн, за процентами - 2, 23 грн, за комісією 7 176,00 грн (а.с. 47-48).

Крім того, 09 квітня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №801 на приєднання до договору до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої банком ОСОБА_1 була відкрита кредитна лінія у сумі 20 000,00 грн на строк 24 місяців, пільгова процентна ставка, відсотків річних 0,01%, реальна річна процентна ставка, за умов використання кредиту поза межами пільгового періоду та погашення кредиту рівними платежами 76,83%. Підписанням такої заяви ОСОБА_1 беззаперечно підтвердила, що прийняла пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 96). Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 34 353,95 грн.

09 квітня 2021 року ОСОБА_1 підписано також паспорт споживчого кредиту (а.с. 96 зворот).

Згідно платіжної інструкції №TR.48617790.37009.8810 від 09 квітня 2021 року, АТ «ПУМБ» надало відповідачці кредитні кошти за договором №801 в розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 46).

За розрахунками банку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 09 вересня 2024 року становить 25 101,29 грн, з яких: 15 760,75 грн - за кредитом; 4,03 грн - за процентами; 9 336,51 грн - за комісією (а.с.49).

Із матеріалів справи убачається, що на підтвердження факту видачі ОСОБА_1 кредиту, користування нею кредитними коштами та наявності заборгованості АТ «ПУМБ» було надано виписку по рахунках за період з 16 травня 2019 року по 09 вересня 2024 року (а.с. 57- 63 зворот), з 21 квітня 2020 року по 09 вересня 2024 року (а.с.52-54 зворот) та з 09 квітня 2021 року по 09 вересня 2024 року (а.с.55 на звороті-56).

З метою досудового врегулювання спору банком на адресу відповідачки було направлено письмову вимогу (повідомлення) № вих. КНО-44.2.2/555 від 09 вересня 2024 року з вимогою погасити заборгованість за кредитними договорами №201 від 16 травня 2019 року, №9301 від 21 вересня 2020 року та №801 від 09 квітня 2021 року в загальному розмірі 85 502,10 грн, протягом тридцяти днів з моменту отримання цього повідомлення, що підтверджується копією даної письмової вимоги та списком № 430 згрупованих відправлень (рекомендованих листів) (а.с. 40 на звороті-43, а.с. 70 зворот).

Однак, відповідачка заборгованість за вказаним кредитним договором не сплатила.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги, що положення укладеного договору в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечать статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними за свою природою.

У пункті 4 розділу «Споживчий кредит (без послуги страхування)» заяви №301 від 21 вересня 2020 року та від 09 квітня 2021 року №801 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачкою визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99%. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 598,00 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 14 352 грн (а. с. 8 на звороті та а.с.96 на звороті).

Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Положеннями п. 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12 серпня 2020 року та 15 березня 2021 року) визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту ( база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.

Оскільки, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачкою, остання не може вважатись частиною договору приєднання, так і не містить чіткого переліку послуг, з яким ознайомилась відповідачка та з яким остання погодилась.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (надалі Закону) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (стаття 12 Закону).

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, як в заявах №301 від 21 вересня 2020 року та від 09 квітня 2021 року №801 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви №301 від 21 вересня 2020 року та від 09 квітня 2021 року №801 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення комісії.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість відповідачки по комісії за кредитними договорами, заявлена позивачем у позові, в сумі 16 512,51 грн до стягнення не підлягає.

Отже, рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення 52 044,51 грн заборгованості за кредитом, 16 945,08 грн заборгованості по процентам, а всього - 68 989,59 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск АТ «ПУМБ» строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Укладений сторонами кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому незалежно від визначення у договорі загального строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки розрахунковим днем коли відповідачка мала виконувати зобов`язання, є 30 число кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

За таких обставин встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до розрахунку заборгованості складеного банком, останній платіж на погашення тіла кредиту відповідачка здійснила 31 серпня 2021 року (а.с. 51).

Тому колегія суддів дійшла висновку, що строки позовної давності АТ «ПУМБ» повністю дотримано.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по комісії з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає ухваленню нове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору.

Зокрема, із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню за подання позовної заяви 1954,63 грн судового збору.

Згідно із частиною 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, із позивача на користь відповідачки на користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених її вимог в розмірі 877,06 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по комісії та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 по комісії за кредитним договором № 301 від 21 вересня 2020 року у розмірі 7 176 грн та по комісії за кредитним договором № 801 від 09 квітня 2021 року у розмірі 9 336, 51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 1954,63 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 877,06 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді