Справа № 462/688/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Вимоги позову мотивовано тим, що судовим наказом стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі частки з всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які він просить зменшити до 1/8 частини його заробітку. Так, вимоги позову обгрунтовує тим, що в нього є ще донька від першого шлюбу ОСОБА_4 , та його мати ОСОБА_5 , яка є пенсіонеркою та потребує постійної матеріальної підтримки. Зазначає, що повністю взнає свій обов`язок щодо сплати аліментів, однак, на даний час, в нього суттєво змінились обставини його життя. Станом на дату подання позовної заяви, позивач перебуває в лавах ЗСУ, під час якого почало погіршуватися його здоров`я. Враховуючи вищевикладене, вважає що є всі підстави для задоволення його позовних вимог.

Відповідачкою було подано до суду відзив, з якого вбачається, що станом на дату розгляду справи, відповідач продовжує нести військову службу, а обставина погіршення стану здоров?я існувала у період з 25 червня 2024 року по 30 липня 2024 року, та на момент звернення до суду не підтверджується. Крім того, як вбачається із зазначеного позивачем, він продовжує перебувати на військовій службі та брати участь у виконанні бойових завдань. Також позивачем жодним чином не обгрунтовано те, як саме погіршення здоров?я вплинуло на його можливість матеріального утримання дитини, тоді як платник аліментів зобов?язаний підтвердити належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану внаслідок зазначеної обставини, що у цьому випадку позивачем не зроблено. Окрім цього, позивач не заперечував проти розміру визначених аліментів у судовому наказі, не звертався із заявою про скасування судового наказу, не оспорював зменшення розміру аліментів у рамках позовного провадження на момент існування таких обставин. Також зазначила, що зміна сімейного стану платника аліментів, а саме народження у нього ще однієї дитини в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Щодо перебування в нього на утриманні матері, зазначила, що при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Водночас вказаних обставин позивачем не наведено, як і не наведено доказів дійсного утримання матері. Сам по собі факт перебування матері позивача не пенсії за віком не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. Окремо звернули увагу на те, що в період з моменту відкриття виконавчого провадження 25 липня 2024 року по теперішній час, позивачем аліменти не сплачувались, а в межах виконавчого провадження станом на сьогодні ще не були стягнуті. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог позивача, просили відмовити в повному обсязі.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач не звертався із заявою про скасування судового наказу, так як не заперечує та повністю визнає свій обов?язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, і має підтвердження того, що щомісячно сплачував самостійно, тому звернувся до суду саме із позовною заявою про зменшення розміру аліментів, що відповідає змісту ст. ст. 181, 192 Сімейного кодексу України і є цілком законно і надається, як право, будь-якій із сторін. Також, вказав, що відповідачка проживає за кордоном, а трирічна дитина, ОСОБА_3 , на утримання якої призначені аліменти, проживає із бабусею (її матір?ю). По суті, при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має звертатися особа, яка проживає фактично з дитиною, при цьому, мати, зі слів позивача, не проживає постійно з дитиною.

Відповідачкою було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, з якого вбачається, що позивачем жодним чином не доведено факт утримання своєї матері. Інші пояснення відповідачки, що містяться в запереченнях є аналогічного змісту, що зазначено у відзиві.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , значаться ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 /а.с.32/.

Судовим наказом по справі № 462/5346/24 від 28 червня 2024 року, стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 червня 2024 року /а.с.31/.

Згідно військового квитку серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 08 березня 2024 року на підставі указу ПУ №65/2022 від 24 лютого 2022 року призваний у ЗСУ. Згідно відміток про військовий облік, - 19 квітня 2023 року взято на військовий облік військовозобов`язаних. 08 березня 2024 року знято з військового обліку військовозобов`язаних /а.с.13-21/.

Згідно довідки від 25 листопада 2024 року №3889, ОСОБА_1 , з 07 червня 2024 року по дату надання вказаної довідки перебуває на військовій службі по мобілізації у в/ч НОМЕР_3 , згідно наказу командира частини №197 від 07 червня 2024 року.

Як вбачається з виписки №3955 з медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення ОСОБА_1 ,- головним діагнозом вказано вправима пупкова грижа /а.с.23-24/.

Відповідно до довідки ВЛК військової частини НОМЕР_4 від 01 липня 2024 року, ОСОБА_1 , потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою 30 календарних дні /а.с.25/.

Згідно скерування Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного ТЦКтаСП м. Львова від 18 липня 2024 року №7976, ОСОБА_1 , який проходить військову службу в НОМЕР_3 та перебуває у відпустці, - направляється на консультацію хірурга в ВМКЦ Західного регіону /а.с.26/.

Суду було також надано виписку по картковому рахунку за період з 08 червня 2024 року по 26 листопада 2024 року /а.с.27/.

Крім того, позивачем надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 про народження ОСОБА_4 , батьками якої значаться ОСОБА_1 , та ОСОБА_7 /а.с.35/, та витяг з АСВК, згідно якого відносно позивача відкриті виконавчі провадження /а.с.38/.

Судовим наказом по справі № 462/5041/22 від 01 листопада 2022 року, стягнуто із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_8 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.09.2022 року /а.с.36/.

Також суду надано пенсійне посвідчення ОСОБА_5 № НОМЕР_6 /а.с.39/.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття .

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Водночас, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до категоричного й однозначного висновку про те, що позиція позивача є не лише юридично безпідставною, а й морально неприйнятною. Аргументи, викладені ним у позовній заяві, з огляду на надані суду докази, а точніше їх повну відсутність, на переконання суду виглядають як свідоме маніпулювання фактичними обставинами задля уникнення виконання своїх прямих обов`язків перед власною дитиною.

Як встановлено в ході розгляду справи, - дитина, батьком якої значиться позивач, -проживає з матір`ю, що стверджується наявною в матеріалах справи довідкою №62526, згідно якої адреса проживання дитини є аналогічною, що і в витягу з реєстру територіальної громади №20213/010234843, за якою значиться відповідачка.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що він самостійно щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини, адже суду не було надано жодних доказів, які б стверджували вказане. Натомість, надана суду виписка по картковому рахунку, який є єдиним чітким фінансовим документом у справі за період з 08 червня 2024 року по 26 листопада 2024 року /а.с.27/, навпаки стверджує про відсутність будь-яких перерахувань з боку позивача на сплату аліментів на утримання власного сина.

Жодного документального підтвердження ні про перерахування позивачем аліментів, ні про зміну місця проживання відповідачки та її виїзд за межі території України суду не надано.

Щодо наданого суду пенсійного посвідчення ОСОБА_5 № НОМЕР_6 , та твердження позивача, про те, що вказана особа є його матір`ю, якій він надає матеріальну підтримку, суд зазначає наступне.

Сам факт існування пенсійного посвідчення, без будь-яких додаткових доказів, не підтверджує ані родинного зв`язку між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ані надання вказаній особі будь-якої фінансової підтримки. Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які могли б ідентифікувати ОСОБА_5 як матір позивача: жодних свідоцтв про народження, актових записів, витягів з ДРАЦС чи інших офіційних підтверджень подібного статусу суду не надано.

Окрему увагу суд звертає на те, що твердження про систематичну матеріальну допомогу вказаній особі з аналогічним прізвищем як у позивача, є голослівними та не підкріплені жодними банківськими виписками, квитанціями чи договорами. Така поверхнева спроба створити уявну обтяженість додатковими витратами, аби зменшити ступінь відповідальності перед власною дитиною, виглядає як цинічна маніпуляція, яка не заслуговує на довіру та юридичне визнання.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі статус пенсіонера жодним чином не встановлює потребу в матеріальній допомозі. Пенсія за віком є законно встановленою формою соціального забезпечення, а не ознакою безпорадності чи залежності. Суд категорично відкидає будь-які спроби прирівняти факт наявності пенсійного посвідчення до доведеного права на утримання.

Таким чином, суд вважає вказану аргументацію позивача такою, що спрямована на створення штучної картини обтяженого фінансового становища, що в свою чергу повністю спростовується відсутністю доказів.

Щодо зазначення позивачем як підстави для зменшення розміру аліментів - наявності в нього на утриманні ще однієї дитини, - суд вважає за необхідне зазначити наступне. Суд категорично відкидає спробу позивача виправдати своє небажання повноцінно утримувати дитину, посилаючись на те, що він має ще одну дитину на утриманні. Народження дитини це не випадковість і не зручна підстава для перерозподілу обов`язків на шкоду іншій дитині. Це усвідомлене рішення дорослої людини, яка зобов`язана нести повну відповідальність за забезпечення кожного зі своїх дітей, а не вибірково в залежності від зручності чи особистих уподобань.

Наявність на утриманні декількох дітей не може автоматично анульовувати його обов`язки перед однією з них. Зменшення аліментів у зв`язку з наявністю ще однієї дитини це маніпуляція, що свідчить про прагнення ухилитися від базових обов`язків, а не про дійсну турботу про іншу дитину. Суд не може і не буде схвалювати поведінку, коли нові життєві обставини використовуються як інструмент для обмеження прав дитини на гідне утримання.

Суд вважає за необхідне окремо підкреслити, що матеріали справи повністю позбавлені будь-яких належних чи допустимих доказів виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. Жодних квитанцій, розписок, платіжних доручень чи іншим чином оформлених підтверджень сплати аліментів позивач не надав.

У цьому контексті будь-які спроби зменшити розмір аліментів виглядають не як вияв турботи про інших дітей, а як бажання мінімізувати власні витрати за рахунок інтересів дитини, що є неприпустимим.

Крім того, згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі N?565/2071/19, - зміна сімейного стану платника аліментів, а саме народження у нього ще однієї дитини в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. У такому разі платник аліментів зобов?язаний підтвердити належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Щодо зазначення позивачем як підстави для зменшення розміру аліментів погіршення стану здоров`я позивача, суд зазначає наступне. Як вбачається з наданих позивачем медичних даних, в нього наявний діагноз вправима пупкова грижа /а.с.23-24/.

Відповідно до довідки ВЛК військової частини НОМЕР_4 від 01 липня 2024 року, ОСОБА_1 , потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою 30 календарних дні /а.с.25/.

Відтак, надані позивачем медичні документи зокрема довідка ВЛК військової частини НОМЕР_4 від 01 липня 2024 року свідчать про тимчасове порушення стану здоров`я у вигляді вправимої пупкової грижі, що потребувало лише короткострокового, 30-денного лікування у вигляді відпустки. Ні зміст зазначеної довідки, ні інші медичні документи не підтверджують наявності у позивача будь-якого серйозного, довготривалого чи непоправного погіршення стану здоров`я, яке б істотно обмежувало його працездатність або фінансові можливості. Більше того, така відпустка завершилася ще 01 серпня 2024 року, отже, станом на дату розгляду справи, позивач перебував у задовільному стані здоров`я і мав усі можливості для виконання своїх батьківських обов`язків /іншого матеріали справи не містять/.

В той же час, посилання ОСОБА_1 , на незначні проблеми зі здоров`ям, які вже усунуті, не можуть розглядатися як належна причина для зменшення аліментних зобов`язань. Вказане розцінюється судом як спроба маніпулювати тимчасовим погіршенням самопочуття задля уникнення фінансової відповідальності перед власною дитиною, а також як зловживання процесуальними правами задля ухилення від очевидного обов`язку забезпечувати належне утримання своєї дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю.

На підставі викладеного та ст. 180-184, 191, 192 СК України та, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263-265, 430, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зменшення розміру аліментів, - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш