Справа №487/5705/16
Провадження № 22-ц/812/964/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі боржника - ОСОБА_1 ,

представника відділу ДВС - Волкомор А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2025 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гаврасієнком В.О., повний текст складено 09 квітня 2025 року, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анна Володимирівна, стягувач- автогаражний кооператив «Парма»

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірним рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анни Володимирівни ( далі - відділ ДВС), стягувач - автогаражний кооператив «Парма» ( далі - АГК «Парма»).

Обґрунтовуючи скаргу вказував, що 21 лютого 2025 року ним отримано повідомлення Заводського відділу ДВС проте, що 06 березня 2025 о 11.00 год. державним виконавцем будуть проводитися дії, передбачені ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення АГК «Парма» металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 , розташованого на території АГКу «Парма» за адресою м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10.

Вважає дії щодо повернення АГК «Парма» металевого гаражного боксу №90 неправомірним, з тих підстав, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає поверненню стягувачу, оскільки резолютивна частина рішення від 31 жовтня 2019 року передбачає такий захід примусового виконання рішення як витребування металевого гаражу № НОМЕР_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 . Проте у виконавчому листі не зазначено цей захід примусового виконання.

Таким чином, відділ ДВС почало і продовжує виконувати рішення суду в порушення зазначених норм закону.

Вказує, що рішенням Верховного Суду визначено, що рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому ст. 60 Закону України №1404-VIII, проте виконавча служба в порушення правових висновків розпочала і має намір вчинити дії в порядку передбаченому не ст.60, а ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Також зазначає, що очевидним є те, що у боржника відсутній предмет, а саме гараж № НОМЕР_1 , придбаний АГК по договору від 22 серпня 1993 року, саме який суд зобов`язав боржника повернути. Проте, не дивлячись на цей факт, ДВС замість повернення виконавчого листа вчиняє дії щодо передачі АГК майна, не вказаного в рішенні суду.

Крім того, вказує, що державним виконавцем перебравши на себе повноваження суду, змінив спосіб і порядок виконання рішення і вирішив 06 лютого 2024 року вчинити передачу металевого гаражу без участі боржника.

Враховуючи вищевикладене заявник просив: визнати неправомірним рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анни Володимирівни про повернення АГК «Парма» металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 , розташованого на території АГК «Парма» за адресою м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10 та призначене на 06 березня 2025 року виконання дій щодо повернення гаражу; зупинити виконавче провадження до закінчення розгляду скарги, оскільки у разі передачі майна воно може бути знищене або відчужене третім особам, що ускладнить або унеможливить його поворот виконання; постановити окрему ухвалу щодо недодержання державним виконавцем Волкомор Анною Володимирівною висновків Верховного Суду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анни Володимирівни відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично, як під час здійснення виконавчого провадження, так і в цій скарзі основні аргументи боржника зводяться до заперечення можливості виконання рішення суду про повернення спірного майна - металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 , розташованого на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10 з посиланням на нібито відсутність у боржника вказаного майна, що за своїм змістом суперечить обставинам встановленим рішенням суду, яке підлягає виконанню. Тобто, боржник, через процедуру оскарження процесуальних рішень державного виконавця, намагається спростувати наявність спірного майна, яке підлягає поверненню за судовим рішенням та фактично переглянути обставини встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, залишеним без змін судом апеляційної інстанції.

Суд виснував, що приймаючи рішення по виконанню судового рішення, державний виконавець діяв виключно в межах своєї компетенції та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим, скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та підстави для задоволення скарги відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив про скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення його скарги.

Так вказує, що рішенням суду від 31 жовтня 2019 року на виконання якого видано виконавчий лист від 13 травня 2020 року, позовні вимоги про витребування і зобов`язання ОСОБА_1 повернути АГК «Парма» металевий гараж, який АГК придбав за 250000 крб у МП «Парма» по договору від 22 серпня 1993 року.

17 лютого 2025 року держаний виконавець прийняла рішення про вилучення, а 06 березня 2025 року вилучила у ОСОБА_1 та передала АГК металевий гараж, як предмет (рухоме індивідуально визначене майно) вказаний в рішенні суду від 31 жовтня 2019 року, тобто як гараж, придбаний АГК «Парма» по договору від 22 серпня 1993 року, встановлений після 11 березня 2008 року та переданий ОСОБА_1 у другому півріччі 2009 року.

Автостоянка АГК «Парма», як юридична особа, створена в 1999 році - тобто лише через шість років після нібито укладеного договору від 22 серпня 1993 року.

Таким чином, службові особи АГК «Парма», на підставі завідомо фальшивих та недостовірних документів, під час воєнного стану, заволоділи чужим майном, що є діями які мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.191, 366 КК України.

Ухвалою від 03 квітня 2025 року суд визнав правомірним вилучення гаражу у ОСОБА_1 , як гаражу нібито придбаного АГК по договору від 22 серпня 1993 року, що ще раз підтверджує усвідомленням ним визнання за АГК «Парма» права власності на гараж на підставі завідомо фальшивих документів.

Також умисний характер дій судді ОСОБА_2 підтверджується відмовою ОСОБА_1 у клопотання про витребування у АГК «Парма» балансу АГК. Відмова судді свідчить, що він усвідомлював, що документів обліку свідчать про відсутність у АГК «Парма» права власності на гараж і будуть підтверджувати незаконність прийнятого ним рішення від 31 жовтня 2019 року.

Висновок суду, що боржник посилається на відсутність в його володінні металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 розташованого на території АГК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10 не відповідає обставинам справи.

З початку розгляду справи і до закінчення виконання рішення боржник ОСОБА_1 підтверджував, показами у формі заяви свідка, квитанціями про сплату членських внесків не пізніше 01 січня 2008 року, копіями вимого до нього АГК про сплату членських внесків з 01 січня 2008 року, що в його володінні знаходиться металевий гаражний боксу № НОМЕР_1 розташований на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10.

Проте саме те індивідуально визначене майно, тобто саме той металевий гаражний бокс №90 яким ОСОБА_1 володіє з 2007 року та не отримуваний від АГК «Парма», а не те індивідуально визначене майно, тобто не той металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 , який суддя ОСОБА_2 вирішив повернути АГК «Парма» на підставі поданих АГК фальшивих договору та квитанції від 22 серпня 1993 року, та потім нібито встановлений (гараж) після 11 серпня 2008 року та нібито переданий боржнику попереднім Головою АГК у другому півріччі 2009 року.

Зазначає, що рішення від 31 жовтня 2019 року передбачає такий захід примусового виконання рішення, як витребування металевого гаражу № НОМЕР_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Проте у виконавчому листі не зазначено цей захід примусового виконання рішення, тобто виконавчий лист не відповідає вимогам ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" і підлягає поверненню стягувачу.

Звертає увагу, що виконавча служба, в порушення правових висновків Верховного Суду, прийняла рішення про вилучення в порядку, передбаченому не ст.60, а ст.63 Закону України "Про виконавче провадження".

Оскільки АГК "Парма", як юридична особа була створена тільки через шість років після укладання нею договору від 22 серпня 1993 року, то для будь-якої звичайної розсудливою людини зрозуміло, що задоволені позовні вимоги ґрунтуються на фальшивих документах, а саме договорі та квитанції від 22 серпня 1999 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Заводський відділ ДВС, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від АГК «Парма» відзиву на апеляційну скаргу на час перегляду справи апеляційним судом не надходило.

Враховуючи, що АГК «Парма» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, справу розглянуто за відсутності представника АГК, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.

Боржник ОСОБА_1 подану ним апеляційну скаргу у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав, просив про її задоволення.

Представник відділу ДВС апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2019 року (справа 487/5705/16) витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований на території АГК «Парма» та зобовязано ОСОБА_1 повернути АГК «Парма» металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований на території АГК «Парма» за адресою: АДРЕСА_1 .

13 травня 2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва стягувачу було видано виконавчий лист №487/5705/16-ц про зобов`язання ОСОБА_1 повернути АГК «Парма» металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 розташований на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10, який 15 січня 2021 року пред`явлено до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Заводський відділ ДВС) для примусового виконання (т.1 а.с.14-15).

Постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС від 15 січня 2021 року відкрито виконавче провадження №64138667. Відповідно до пункту 2 цієї постанови боржнику необхідно виконати рішення суду протягом десяти робочих днів, а саме в строк до 25 січня 2021 року включно (т.1 а.с.18).

19 січня 2021 року вказана постанова була отримана ОСОБА_1 , що підтверджується трекінгом відстеження поштових відправлень №022.

25 січня 2021 року до відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно( т.1 а.с. 37-39).

09 лютого 2021 року ОСОБА_1 надано роз`яснення стосовно заяви про повернення виконавчого документа, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно.

26 січня 2021 року до відділу надійшла заява представника АГК «Парма», якою повідомлено, що рішення суду станом на 26 січня 2021 року боржником не виконано.

26 січня 2021 року державним виконавцем складено акт, що станом на 26 січня 2021 року інформації про виконання рішення суду від сторін виконавчого провадження до відділу не надходило.

26 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу ВП №64138667 на боржника ОСОБА_1 у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 1700,00 грн. Відповідно до п. 2 постанови про накладення штрафу ВП №64138667 від 26 січня 2021 року, боржника ОСОБА_1 зобов`язано повторно виконати рішення суду протягом десяти робочих днів, а саме в строк до 04 лютого 2021 включно, та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. Вказану постанову вручено 30 січня 2021 року ОСОБА_1 про що свідчить Трекінг відстеження поштових відправлень №984.

05 лютого 2021 року винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, оскільки під час винесення постанови про накладення штрафу державним виконавцем невірно зазначено дату до якої необхідно боржнику повторно виконати рішення суду. Таким чином, боржника зобов`язано виконати рішення у строк до 08 лютого 2021 року включно. Вказану постанову вручено 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 про що свідчить Трекінг відстеження поштових відправлень №540.

09 лютого 2021 року, керуючись ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій до 22 лютого 2021 року включно, у зв`язку з тим що 05 лютого 2021 року до відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 про відкладення проведення виконавчих дій, так як останнім подано до Заводського районного суду м. Миколаєва заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та клопотання про зупинення вчинення виконавчих дій. Вказану постанову вручено 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 про що свідчить Трекінг відстеження поштових відправлень №742. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 487/5705/16-ц від 09 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до акту державного виконавця від 23 лютого 2021 року встановлено, що станом на 23 лютого 2021 року жодної інформації про виконання рішення суду від сторін виконавчого провадження до відділу не надходило, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

23 лютого 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу ВП №64138667 на боржника ОСОБА_1 у подвійному розмірі, а саме 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00грн. Вказану постанову вручено 25 лютого 2021 року ОСОБА_1 про що свідчить Трекінг відстеження поштових відправлень №5079.

05 березня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про визнати протиправними дії заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анни Володимирівни при винесенні постанови про повторне накладення штрафу від 23 лютого 2021 року ВП № 64138667 у розмірі 3400,0 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анни Володимирівни про накладення штрафу від 23 лютого 2021 року ВП № 64138667 у розмірі 3400,0 грн.; визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор Анни Володимирівни про арешт коштів боржника від 23 лютого 2021 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року по справі № 487/852/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року залишено без змін, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправними дій заступника начальника відділу при винесені постанов про накладення штрафів та про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів від 26 січня 2021 року та 23 лютого 2021 року.

11 червня 2021 року до відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно.

06 липня 2021 року за результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 заступником начальника відділу Волкомор А.В. надано відповідь та роз`яснено, що повернення виконавчого документу стягувачу з підстав зазначених у заяві унеможливлюється, оскільки викладені обставини, згідно рішення суду від 31 жовтня 2019 року, дослідженні Заводським районним судом м. Миколаєва, на виконання якого і видано виконавчий лист.

22 червня 2021 року до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення виконавчого документа, а саме роз`яснити який саме металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 останній зобов`язаний повернути АГК «Парма».

07 липня 2021 року за результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 надано відповідь та роз`яснено положення ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» та положення ст. 271 ЦПК України.

29 червня 2021 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10 та встановлено візуальним оглядом, що на території АГК «Парма» знаходиться один металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 та згідно слів представника стягувача станом на 29 червня 2021 року рішення суду боржником не виконано, металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 не повернуто, про що державним виконавцем складено акт.

08 липня 2021 року до відділу надійшла заява Голови правління АГК «Парма», відповідно до якої останній повідомляє, що в АГК «Парма» знаходиться лише один єдиний металевий гаражний бокс з порядковим номером 90 та повідомляє що рішення суду боржником не виконано.

09 липня 2021 року заступником начальника Заводського ВДВС Волкомор А.В. у відповідності до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, оскільки станом на 09 липня 2021 року за даними офіційного веб-сайту Господарського суду Миколаївської області (https://mk.arbitr.gov.ua), боржник - ОСОБА_1 був суддею Господарського суду Миколаївської області та займав адміністративну посаду заступника голови цього суду, що за умовами підслідності встановленими п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК віднесено до компетенції здійснювати досудове розслідування слідчими органами державного бюро розслідувань.

20 січня 2022 року до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про припинення протиправних дій по виконавчому провадженню, в якій останній порушує питання, які досліджувались судом при прийняті рішення, на підставі якого видано виконавчий документ.

17 лютого 2022 року за результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 надано змістовну відповідь щодо ходу здійснення виконавчого провадження.

26 січня 2022 року заступником начальника відділу Заводського ВДВС Волкомор А.В. до Заводського районного суду м. Миколаєва подано заяву про зміну способу виконання рішення суду з проханням змінити спосіб виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 487/5705/16-ц, на підставі якого 13 травня 2020 року видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_1 повернути АГК "Парма" металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 розташований на території АГК "Парма" за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10, ухваливши - передати АГК «Парма», металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований на території АГК"Парма" за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10, без участі ОСОБА_1

18 жовтня 2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/5705/16- ц у задоволенні заяви про заміну способу виконання рішення ухваленого по справі за позовом АГК «Парма» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Крім того, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2024 року по справі №487/5705/16-ц ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що подана ОСОБА_1 до суду 12 липня 2021 року. Постаново Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2024 року ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2024 року залишено без змін.

На постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2024 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2024 року по справі №487/5705/16-ц відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2024 року.

17 лютого 2025 року заступником начальника відділу Заводського ВДВС Волкомор А.В. стягувачу АГК «Парма» направлено вимогу державного виконавця про призначення виконавчих дій 06 березня 2025 року о 11.00 год. щодо повернення АГК «Парма» металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 розташованого на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10 ( т.1 а.с. 89).

06 березня 2025 року заступником начальника відділу Заводського ВДВС Волкомор А.В. здійснено вихід за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10, та складено акт державного виконавця від 06 березня 2025 року, відповідно до якого, заступником начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Волкомор А.В., без участі боржника, керуючись ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто АГК "Парма", в особі голови правління Журавльова О.О., а АГК «Парма» прийнято металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 розташований на території АГК "Парма" за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10.

06 березня 2025 року заступником начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Звертаючись до суду з цією скаргою ОСОБА_1 заперечував можливість виконання рішення суду про повернення спірного майна - металевого гаражного боксу №90 розташованого на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10 з посиланням на нібито відсутність у нього вказаного майна, а відтак вважав рішення державного виконавця по поверненню спірного майна та повідомлення про проведення виконавчих дій 06.03.2025 року неправомірними.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_1 з огляду на те, що державний виконавець діяв виключно в межах своєї компетенції та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на таке.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» урегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частини другої, третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

У разі надсилання копії документа учасникам виконавчого провадження в паперовій формі на паперовій копії проставляється відмітка про те, що відповідний документ є паперовою копією електронного документа, яка засвідчується підписом державного або приватного виконавця та скріплюється печаткою.

Пунктом 9 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та є обов`язковою для виконання органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.

Згідно з частиною першою, п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 645/2675/17 (провадження № 61-16052св21) вважав за необхідне зауважити, що за змістом статей 447, 451 ЦПК України обов`язковими підставами визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є фактичне порушення прав сторони виконавчого провадження, а не лише саме по собі недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 у скарзі не зазначив, які його права чи свободи порушені діями державного виконавця при виконанні виконавчого листа № 487/5705/16-ц при призначенні проведення виконавчих дій по поверненню спірного майна.

Адже, зогляду на зміст скарги з якою він звернувся до суду першої інстанції, основні аргументи боржника зводяться до заперечення можливості виконання рішення суду про повернення металевого гаражного боксу № НОМЕР_1 , розташованого на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10, з посиланням на нібито відсутність у боржника вказаного майна, що за своїм змістом суперечить обставинам встановленим рішенням суду, яке підлягає виконанню. Тобто, боржник, через процедуру оскарження процесуальних рішень державного виконавця, намагається спростувати наявність спірного майна, яке підлягає поверненню за судовим рішенням та фактично переглянути обставини встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2019 року.

Враховуючи, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (частина друга стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження»), звертаючись до суду на підставі статті 447 ЦПК України, ОСОБА_1 , який є боржником, не довів та не обґрунтував наявності порушень його прав рішенням державного виконавця під час призначення виконання судового рішення у цій справі на 06 березня 2025 року, з огляду на обов`язковість виконання судових рішень.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що під час виконання рішення суду за яким боржника ОСОБА_1 зобов`язано повернути стягувачу АГК «Парма» металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 розташований на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10 державний виконавець діяв виключно в межах своєї компетенції та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак підстави для задоволення його скарги відсутні.

Обставини, щодо неможливості виконання рішення суду, на які посилається боржник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки суперечать встановленим обставинам при розгляді справи №487/5705/16-ц за позовом АГК «Парма» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ТОВ Фірми «Парма» про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії.

Для застосування положень частини першої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" обов`язковою є умова щодо зобов`язання судовим рішення саме боржника на вчинення певних дій або утримання від їх вчинення. Тобто, для застосування положень статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконання судового рішення має бути нерозривно пов`язане з особою боржника та має унеможливлювати виконання цього рішення без його участі. В протилежному випадку, судове рішення про передачу предметів (доказів) може бути виконано шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, зокрема передбачених статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження". Схожої позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.14 постанови від 16.11.2022 у справі №910/7310/20.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва зобов`язано ОСОБА_1 повернуто АГК «Парма» спірний металевий гаражний бокс.

За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення за віндикаційним позовом виконується не боржником, а виконавчою службою, не заслуговують на увагу, оскільки на виконанні у Заводському відділ ДВС знаходиться виконавчий лист №487/5705/16-ц, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 13 травня 2020 року про зобов`язання боржника ОСОБА_1 вчинити певні дії на користь стягувача АГК «Парма», та який не є предметом розгляду в рамках цієї справи.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності рішення державного виконавця щодо повернення АГК «Парма» спірного майна в рамках виконавчого провадження № 64138667 на увагу не заслуговують.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до підстав скарги та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Додатково колегія суддів зазначає, що як вбачається із доданих до відзиву відділу ДВС на скаргу матеріалів, на час розгляду справи судом першої інстанції та перегляду судового рішення у апеляційній інстанції, виконавче провадження № 64138667 закінчено у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення.

При цьому, колегія враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» ).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, на законність ухваленого судового рішення не впливають, за такого апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.