Провадження №2/748/672/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді: Майбороди С.М.,

при секретарі: Пасько К.П.,

з участю представника відповідача адвоката Гладченко А.В. ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "ФК "Профіт Капітал" звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Профіт Капітал" суму заборгованості в розмірі 90282,38 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн.

У обгрунтування позову зазначено, що 18.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Z62.230.72586, відповідно до якого Банк надає позичальнику грошові кошти на поточні проблеми в сумі 50000,00 грн строком до 18.10.2020 з процентною ставкою 15% річних від залишкової суми кредиту. Також 27.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено Угоду №С08.230.73327 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки. Відповідно до п.2 Договору №С08.230.73327 від 27 березня 2017 року, Банк надає позичальнику кредит на поточні проблеми в сумі 8000,00 грн на поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Банк надав грошові кошти в сумі 8000,00 грн строком до 27.03.2024 з процентною ставкою 48,00 %. У зв`язку із не виконанням відповідачем зобов`язань за договорами, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. 19.12.2023 року між акціонерне товариство «Ідея Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до за Кредитним договором № Z06.21778.005679850 від 09.09.2019 року. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за кредитними Договорами № Z62.230.72586 від 18.10.2016 року, № С08.230.73327 від 42821 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

03 лютого 2025 року ухвалено заочне рішення, оскільки відповідач в судові засідання не з`являлась.

Ухвалою від 02 квітня 2025 року заочне рішення скасовано по заяві відповідача та призначено підготовче засідання.

Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення заперечує проти позову, вказує, що спірним є питання видачі кредитних коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні платежі та розрахункові документи про надання кредитних коштів відповідачу та про фактичне отримання нею вказаних коштів. Крім того, нарахування щомісячної оплати по обслуговуванню кредиту № Z62.230.72586 від 18.10.2016 є нікчемним, а нарахування заборгованості за комісією є безпідставним. Вказує, що до кредиту № Z62.230.72586 від 18.10.2016 слід застосувати строки позовної давності. Також, вважає суму витрат на правничу допомогу занадто великою та неспівмірною до предмета спору.

08.05.2025 представником позивача надано заперечення, яким наполягає на задоволенні позову, вказує, що зарахування коштів на поточний рахунок підтверджено випискою з рахунку. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювало видачу кредитних коштів та нарахування заборгованості за кредитним договором, а йому тільки перейшло право вимоги за уже сформованим розрахунком. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості була зазначена у пункті 1.5 Кредитного договору та Додатку №1 до Договору кредиту та страхування № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019 року, в свою чергу Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. розумінні положень п. 12 та 19 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України строк позовної давності продовжується на період дії карантину та на період дії воєнного стану, перебіг такого строку зупиняється, а тому строк позовної давності по даній справі не є пропущеним. ума витрат на професійну правничу допомогу адвоката була обгрунтована і підтверджена договорами та актами виконаних робіт, які були надані до суду раніше.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на відсутність підтверджуючих документів щодо отримання кредитних коштів, нікчемність пункту договору щодо нарахування комісії, а також просила застосувати строк позовної давності.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків

Судом встановлено, що 18 жовтня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Z62.230.72586. Відповідно до п.1.1 Договору кредиту, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 50000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно умов Договору (а.с.7)

Згідно пп. 1.2 Договору, Банк надає кредит строком на 48 місяців. Відповідно до п.1.3 Договору Кредиту за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 15,00%. річних від залишкової суми кредиту.

Також, відповідно до пп. 1.4 Договору Кредиту за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі, визначеному графіком щомісячних платежів.

Банк на виконання умов Договору кредиту надав відповідачу грошові кошти у сумі 50000,00 грн (а.с.19), а Позичальник відповідно зобов`язалась повернути його разом з іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього Договору.

27 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено Угоду № С08.230.73327 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки (а.с. 16).

Банк на виконання умов Договору перерахував кошти в межах кредитного ліміту, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншим платежами відповідно до тарифів Банку. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00 % річних.

Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 та надавши кредитні кошти в межах кредитного ліміту визначеного в п.п. 3.1. Договору.

19.12.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023 (а.с. 48-54).

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

Так, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк».

22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до за Кредитним договором № 206.21778.005679850 від 09.09.2019 року (а.с.60-64).

Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді.

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за кредитними Договорами № Z62.230.72586 від 18.10.2016 року, № С08.230.73327 від 27.03.2017 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 .

Відповідно до наданих розрахунків заборгованість відповідача станом на 19.12.2023 становить : за договором № Z62.230.72586 від 18.10.2016 року 72423,50 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 13357,20 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 6665,10 грн, заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 52401,20 грн; за договором № С08.230.73327 від 27.03.2017 року 17858,88 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 6704,39 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 11154,49 грн, заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 0,00 грн.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладання спірних договорів, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Так, кредитний договір № Z62.230.72586, укладений 18 жовтня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 містить пункт 1.4, який передбачає сплату ОСОБА_2 щомісяця за обслуговування кредиту суму в терміни та розмірах, визначених Графіком.

Верховний Суд в своїй постанові від 30 січня 2019 року у справа № 755/16663/16-ц вказав, що сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому підлягає визнанню недійсною. Така правова позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6?1746цс16, згідно із яким сплата щомісячної комісії за обслуговування кредиту є незаконною умовою кредитного договору.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes).

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Як убачається з матеріалів справи, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборговансті, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Враховуючи те, що договором встановлено щомісячну плату за обслуговування кредиту, суд приходить до висновку, що положення кредитного договору № Z62.230.72586 від 18.10.2016, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією у розмірі 52 401,20 грн задоволенню не підлягають.

Крім того, суд враховує, що з наданої позивачем виписки по кредитному рахунку ОСОБА_2 за договором № Z62.230.72586 від 18.10.2016 (а.с. 20-30) убачається, що відповідачкою було сплачено комісію за кредитним договором на загальну суму 34087,64 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що положення кредитного договору до Z62.230.72586 від 18.10.2016 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.

Отже, згідно розрахунку за договором № Z62.230.72586 від 18.10.2016 року заборгованості за основним боргом - 13357,20 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 6665,10 грн, а всього заборгованість за тілом кредиту та процентами складає 20022,10 грн, тому з урахуванням сплачених відповідачкою коштів у розмірі 34087,64 грн в рахунок комісії, а також враховуючи положення ст. 534 ЦК України, суд приходить висновку, що сума заборгованості за кредитним договором № Z62.230.72586 від 18.10.2016 року відсутня.

Таким чином в позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором № Z62.230.72586 від 18.10.2016 року в сумі 72 423,50 грн задоволенню не підлягають.

Як слідує з виписки по рахунку № НОМЕР_1 на виконання умов договору від 27.03.2017 банком було відкрито картковий рахунок та перераховано в межах ліміту кредитні кошти, якими ОСОБА_2 активно користувалась.

Як слідує з п.7 зазначеного договору, ця угода є укладеною з дня підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторонами також, відповідно до п.3.3 погоджена процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 48 %.

Розрахунок заборгованості за договором від 27.03.2017 стороною відповідача не спростований.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Спір виник з приводу стягнення заборгованості за кредитний договір № С08.230.73327 від 27 березня 2017 року, відповідно до якого була випущена кредитна картка терміном дії два роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 карантин закінчився 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року карантин було скасовано з 01 липня 2023 року.

Таким чином, в період з 02 квітня 2020 року по 01 липня 2023 року було зупинено всі строки позовної давності на підставі п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 рокув Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024, затвердженого Законом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українибуло доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

При цьому, здійснена законодавцем прив`язка продовження строків позовної давності та зупинення їх перебігу до строку дії карантину та воєнного стану є безумовною, а тому наявності жодних додаткових обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суди не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо).

З урахуванням зазначеного відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Отже, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором № С08.230.73327 від 27.03.2017 року в розмірі 17858 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 6704,39 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 11154,49 грн.

З урахуванням вищезазначеного інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 90 282,38 грн. Судом стягнуто 17858,88 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 19,78% (17858,88 х 100 : 90 282,38). За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 598 грн 94 коп. (3028 х 19,78% : 100).

Позивачем заявлені вимоги про стягнення понесених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги на суму 14 000 грн, на підтвердження яких позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021, додаткову угоду №11 від 23.05.2024 року до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021, акт №1 прийому - передачі наданої правової допомоги від 12.06.2024 року, копію платіжної інструкції від 13.06.2024 № 760 (а.с. 70-74, 76, 81).

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 769 грн 20 коп.( 14000 х 19,78% : 100)

Керуючись ст.12, 13, 76-82, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 526, 527, 612, 624, 625, 1048, 1054 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором № С08.230.73327 від 27.03.2017 року в розмірі 17858 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 6704,39 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 11154,49 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» судовий збір в розмірі 598 грн 94 коп. та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 2 769 грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 червня 2025 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», , адреса : вул. Набережно-Лугова, 8, м. Київ.

Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 адреса : АДРЕСА_1 .

Суддя С. М. Майборода