Провадження № 2/185/1107/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 травня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., представника позивача адвоката Пономаренко В.Л., представника відповідача Зігун В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася з даним позовом до суду і просить суд:

Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві задовольнити повністю. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на користь ОСОБА_1 300 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_2 через професійну хворобу без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 1975 року по 2009 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 . Діагноз-рак верхньої долі лівої легені.

За життя він перебував спочатку з 2006 року на 3 групі , а вже в 2009 році йому встановили 1 групу інвалідності через професійні захворювання, пов`язані з виробництвом та він отримував страхові виплати.

Чоловік тяжко хворів з 2006 року по 2009 рік. Чоловік позивачки часто лікувався, через незадовільний стан здоров`я у зв`язку з роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємствах у відповідача з 1979 року по 2006 рік.

В нього було виявлено та встановлено професійні захворювання за актом П-4 від 12.10.2006 року: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинними синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечелопаткового періартрозу другого ступеня з початковою гіпотрофією м`язів плечевого поясу, деф.артрозу ліктьових ПФ першого-другого ст. і колінних ПФ другого ст. суглобів. Антракосилікоз першого ст. ЛН першого ст. Захворювання професійне -26.09.2006 року. Йому встановлено було 3 групу інвалідності.

Чоловіку позивачки ставало все гірше та гірше з кожним днем і вже 03.02.2009 року йому встановлено було 2 групу інвалідності та 100 % втрати працездатності.

В лютому 2009 році він помер.

10.04.2009 року дружині ОСОБА_2 - ОСОБА_1 було видано направлення Фондом соціального страхування на огляд РЕК обласної медико-соціальної експертизи.

30.06.2009 року КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» за довідкою серія ДНА-03 № 000274 встановив причинний зв`язок смерті з професійними захворюваннями з 13.04.2009 року.

У зв`язку зі смертю чоловіка їй, як дружині завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 300 000 грн.

Відповідач звернувся до суду з відзивом на позовну заяву у якому просив суд відмовити в задоволенні позову та зазначив що підприємство створило всі належні та безпечні умови праці для своїх працівників. Основними причинами смерті ОСОБА_2 став вік, а не шкідливі або небезпечні фактори.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, на судову практику по аналогічним справам.

Адвокат Пономаренко В.Л. наполягала на тому, що єдиним та допустимим доказом наявності причинного зв`язку між смертю ОСОБА_2 та отриманим ним за життя професійним захворюванням може бути лише довідка спеціалізованої МСЕК про встановлення такого зв`язку.

Разом з тим, із долученої до позовної заяви довідки МСЕК слідує, що в 03.02.2009 ОСОБА_3 пройшов повторно огляд МСЕК у зв`язку із встановленим йому професійним захворюванням, під час якого йому було визначено 100% втрати професійної працездатності безстроково та 1 групу інвалідності.

Представник вказувала, що встановлення причинного зв`язку потребує спеціальних знань та може бути здійснено виключно спеціалізованим органом, на підставі всебічного вивчення медичних документів складених протягом життя померлого, та ні суд, ні будь-який інший орган не може підміняти спеціалізований орган у цьому питанні.

Більше того, позивач зверталась до відповідної медичної установи (спеціалізованої МСЕК) із заявою про встановлення причинного зв`язку смерті чоловіка з професійним захворюванням і їй було це підтверджено та встановлено.

Тобто, як і для виплат визначених спеціальним законодавством, що проводяться відповідними державними установами України, у зв`язку зі смертю особи, що перебуває у причинному зв`язку з професійним захворюванням, так і для відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого за рахунок роботодавця, діяльність якого призвела до профзахворювання, що знаходиться в причинному зв`язку зі смертю потерпілого, необхідним є встановлення наявності чи відсутності причинного зв`язку смерті особи з професійним захворюванням, саме уповноваженим законодавством спеціальним суб`єктом (МСЕК, або органом створеним на його заміну), що оформлюється довідкою встановленої форми. Це зокрема зумовлено тим, що професійне захворювання, безумовно залишило слід на здоров`ї людини та призвело до його смерті.

При вирішенні вказаного питання, спеціальний суб`єкт, володіючи спеціальними знаннями, на основі аналізу медичної документації особи, даних щодо послідуючої життєдіяльності потерпілого до моменту смерті, встановив наявність причинного зв`язку смерті особи з наявним у нього професійним захворюванням.

Посилання позивача на положення ст.ст.23, 1167 ЦК України спростовують той факт, що для отримання відшкодування моральної шкоди, позивач серед іншого, довів наявність причинного наслідкового зв`язку між шкодою, в даному випадку смертю ОСОБА_2 та пов`язаними з цим страждання члена його сім`ї, та його професійним захворюванням, причиною якого було порушення умов праці, в тому числі на виробництві відповідача.

В силу ч.2 ст. 78 ЦПК України, такий причинний зв`язок був доведений саме доказом у формі довідки спеціального суб`єкта уповноваженого на встановлення причинного зв`язку між смертю особи та професійними захворюванням.

Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що підприємство у добровільному порядку виплатило одноразову виплату чоловіку позивачки при звільненні, окрім того ОСОБА_2 отримував страхові виплати від ФСС, просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вислухавши пояснення сторін по справі та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 майже 35 років перебувала у шлюбі з чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер від тяжкого недугу. Весь час поки чоловік хворів тяжко дружина за ним доглядала, піклувалася та дбала.

В ОСОБА_2 було виявлено та встановлено професійні захворювання ще за життя в 2006 році за актом П-4 від 12.10.2006 року: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинними синдромами,, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечелопатковогоперіартрозу другого ступеня з початковою гіпотрофією м`язів плечевого поясу, деф.артрозу ліктьових ПФ першого-другого ст. і колінних ПФ другого ст. суглобів. Антракосилікоз першого ст. ЛН першого ст. Захворювання професійне -26.09.2006 року., що й призвело до безпосередньої причини смерті.

З метою встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням дружина померлого зібрала всі докази, всі медичні документи та надала документи на розгляд КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи», де вже 30.06.2009 року за довідкою серія ДНА-03 № 000274 комунальний заклад встановив причинний зв`язок смерті з професійними захворюваннями з 13.04.2009 року.

Адже всі висновки були про те, що в ОСОБА_2 прогресували професійні його захворювання та в решті решт це і призвело до смерті.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободилюдини та їхгарантіївизначаютьзміст і спрямованістьдіяльностідержави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головнимобов`язкомдержави.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації працівід 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що відроботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагати сянастільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праців становлено частиною 4 статті 43 Конституції України.

Згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом.

Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей.

На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_2 працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, що і призвело до того, що він захворів на професійні захворювання.

В 2006 році його було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Йому було призначено пенсію в органах Пенсійного фонду України.

Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннямийому було встановлено 1 групу інвалідності та 100 % втрати працездатності за життя ще.

Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, сирість, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення.

Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частиною 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку, професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності факту нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і причинного зв`язку між смертю і нещасним випадком.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, виникає у чоловіка (дружини), батьків (усиновлювачів), дітей (усиновлених), а також осіб, які проживали з нею однією сім`єю, з моменту смерті цієї особи.

Професійні захворювання, що виникли у чоловіка позивачки- малимісце трапитися в ОСОБА_2 під час виконання останнім трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці та призвели до його смерті. Хвороби професійні пов`язано більше того вже посмертною МСЕК та доведено, що ОСОБА_2 помер саме через ці хвороби, а не через свій вік.

Оскільки моральна шкода, завдана дружині померлого у зв`язку зі смертю в результаті професійних хвороб не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись підприємством, де працював померлий, на підставі статті 1168 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_2 помер від професійних хвороб, маючи 100 % втрати працездатності та першу групу інвалідності. Хвороби настали під час виконання ним трудових обов`язків на шахтах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», які призвели до смерті особи, а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. 1168 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди дружині померлого Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля».

Отже, ОСОБА_1 , як дружина померлого, відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка .

Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Факт моральних страждань у зв`язку зі смертю близької людини є очевидним та навряд чи його потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю.

В данному випадку моральної шкоди зазнала дружина померлого .

Так, після смерті свого чоловіка позивачка постійно погано спить, а на даний момент вже в силу того, що має більш поважний вік все більше і більше починає розуміти втрату близької людини часто дивиться на портрет чоловіка та цілує його.

Депресивні прояви є прогнозованим етапом горювання дітей. Коли надія на повернення любої рідної людини згасає, виникає почуття відчаю та відсторонення, яке супроводжується як психічним, так і фізичним стражданням. Дитина проявляє ознаки дезорганізованості, прояви хаотичної, імпульсивної поведінки змінюються апатією та відчуженням.

Що стосується моральної шкоди, завданої дружині померлого, суд приймає до уваги наступне.

Післяна стання професійних захворювань на виробництві, які призвели до смерті працівника, підприємство Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» підприємство добровільно нічого не сплатило.

Так, після смерті чоловіка, ОСОБА_1 почала відчувати страхи, сильні головні болі, загальмованість, мігрень та втратила сон, що слугувало приводом звернутися до лікаря. У ОСОБА_1 почалося після смерті чоловіка психічне порушення - астено-невротичний синдром, посттравматичний синдром у зв`язку зі смертю чоловіка. Вона почала вживати купу препаратів, які відносяться до фармакотерапевтичних груп: антипсихотичні засоби, протиепілептичні засоби, парасимпатоміметики.

Позивачка відчуває невиліковні душевні страждання, перебуває у постійному стресі через втрату коханого чоловіка, якого любила, смерть чоловіка це подія, яка спустошили її душу, зруйнувала звичний світ і позбавила його радісних фарб, спогади не втішають, а боляче ранять.

Кожного дня, позивачка згадує чоловіка, починає плакати, що ставить її в безпорадний стан та приносить сильний душевний біль.

Втрата чоловікає довічною та не підлягає відновленню, почуття безпорадності та біль утрати приносять позивачці особливі страждання.

Якщо смерть наступила внаслідок професійного захворювання, дружина має право на відшкодування моральної шкоди. Для цього необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням та смертю, а також вину роботодавця (якщо така є).

Відповідно до Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Для підтвердження моральної шкоди потрібно зібрати докази, які б підтверджували: наявність професійного захворювання та причини його виникнення.

Правові підстави для компенсації моральної шкоди, визначені статтею 1167 Цивільного кодексу України.

Ступінь вини роботодавця. Характер, глибину і тривалість моральних страждань.

При визначенні розміру суми моральної шкоди, суд приймає до уваги пояснення представника відповідача, представника позивача та враховує ступінь вини, характер та тяжкість моральних страждань, а також інші обставини справи при визначенні розміру відшкодування та приходить до висновку про те, що сума коштів, яка має бути відшкодована дружині померлого за спричинену моральну шкоду повинна скласти 250 000.00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати на судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.10, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", (, юридична адреса: Україна, 51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок 76) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду у розмірі 250 000.00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", (, юридична адреса: Україна, 51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок 76) на користь держави в рахунок відшкодування витрат на судовий збір 2500.00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя:В. О. Головін