З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28.05.2025 сел. Оржиця
Оржицький районний суд Полтавської області в складі судді Смілянського Є.А., при секретарі Гапон Т.В., розглянувши цивільну справу № 543/360/25 за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ТОВ «Споживчий центр» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало наступним.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» взяті на себе зобов`язання виконало, надавши відповідачу кредит відповідно умов кредитного договору.
Відповідач не виконав умови кредитного договору не повернув кредит позивачу, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором.
Станом на 04.04.2025 року сума заборгованості складає 17 838 грн.
Прохав позов задовольнити, стягнути заборгованість та судові витрати.
Ухвалою судді від 10.04.2025 року відкрито провадження по справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Суд ухвалив розглянути справу без участі представника позивача.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи до суду не з`явився, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до статті 280 ЦПК України.
На підставі досліджених доказів, які суд визнає допустимими і належними встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» взяті на себе зобов`язання виконало, надавши відповідачу кредит відповідно умов кредитного договору.
Відповідач не виконав умови кредитного договору не повернув кредит позивачу, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором.
Станом на 04.04.2025 року сума заборгованості складає 17 838 грн.з яких:
- 6000 грн сума заборгованості за кредитом;
- 7938 грн сума заборгованості по процентам;
- 900 грн. комісія;
- 3000 грн. - неустойка.
Зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Однак згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Також заборгованість за комісією не підлягає стягненню з наступних підстав.
Пунктом 8 заявки кредитного договору № 26.07.2024-100000327 від 26.07.2024 року передбачено нарахування комісії за надання кредиту в сумі 900 грн.
За положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів « до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів « нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
В кредитному договорі позивач не зазначив переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Враховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 8 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплатити разову комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Отже, позивач неправомірно нарахував та заявив до стягнення суму заборгованості за комісією занадання кредиту.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 900 грн.
Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
На підставі встановлених судом фактичних обставин та змісту спірних правовідносин, суд, - ухвалив:
1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.
2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 26.07.2024 року№ 26.07.2024-100000327 в сумі 13 938 грн та судові витрати на оплату судового збору в сумі 1892 грн 86 коп. В задоволенні решти позовних вимог та судових витрат відмовити.
3.Рішення може бути оскаржено позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
4.Заочне рішення може бути переглянуте Оржицьким районним судом після подання відповідачем заяви про перегляд рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
5.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
6.Учасники справи:
-відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 .
Суддя: Є.А.Смілянський