Справа № 938/8/25
Провадження № 22-ц/4808/761/25
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Калінін Сергій Костянтинович,

на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Чекан Н.М.,

у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №23339 від 10.03.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.03.2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 укладено договір № 23339 про надання фінансового кредиту, який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і надісланий на номер мобільного телефону відповідачки.

Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на таких умовах: сума виданого кредиту - 2000 грн, дата надання кредиту - 10.03.2021 року, строк кредиту - 30 днів, валюта кредиту - UAH, стандартна процентна ставка 2,5 % в день або 912, 5 % річних. Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів, на яку перераховано кредитні кошти в сумі 2000 гривень.

Позивачем на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №23339 від 10.03.2021 року, проте станом на дату подачі позову вимога залишена без виконання.

Станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 12500 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 10500 грн.

17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Згідно з реєстром боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 12500 грн, судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10500, 00 грн.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2025 року позов ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 23339 від 10.03.2021 року у розмірі 12500 грн, з яких 2000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10 500 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2025 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 500,00 грн, з яких: 2 000,00 грн сума кредиту, 1 500,00 грн проценти за користування кредитними коштами. У решті позову відмовити. Вирішити питання судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. Стягнути з позивача ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги у апеляційному суді в розмірі 3 000,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця зазначила, що право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору у ТОВ «ФК

«АВІРА ГРУП» 08.04.2021, тому починаючи із зазначеної дати, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом.

Позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідачки, зокрема простроченої заборгованості за процентами в сумі 10 500,00 грн із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою. В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків за кредитним договором, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування.

Посилається на те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки процентів нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування (08.04.2021), суперечить вимогам закону та сталій судовій практиці в Україні. Суд помилково зробив висновок, щодо правомірного нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом, за відсотковою ставкою від суми отриманого кредиту за кожен день, а не річних від простроченої суми. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні

договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 536, 625, 693 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 12500 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що 10.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» було укладено кредитний договір № 23339. Факт укладення договору та перерахунку коштів відповідачем не оспорюється.

За умовами кредитного договору № 23339 ОСОБА_1 отримано кредит в розмірі 2 000 гривень, який надано товариством на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надано на строк 30 днів до 08.04.2021 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому випадку діє до повного його виконання сторонами.

Також суд виходив з того, що 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/2022 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 року клієнт відступив факторові право вимоги до ОСОБА_1 за договором №23339 заборгованість у розмірі 12 500 грн, з яких 2000 грн сума кредиту, 10 500 грн залишок по відсотках. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.03.2021 року між товариством ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 23339, який підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно п.1.1 договору предметом договору є фінансовий кредит в розмірі 2 000 гривень, який надано товариством на умовах строковості, зворотності та платності, клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Кредит надано на строк 30 днів, тобто до 08.04.2021 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому випадку діє до повного його виконання сторонами (п.1.2 договору).

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договром (п.1.3 договору).

У п.2.1-2.3 договору зазнавчено, що сторони домовилися про те, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1 договору).

Сума кредиту, комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штаф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором (п.2.2 договору).

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом.

При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (п. 2.3 договору).

В розділі 7 цього договору зазначено анкетні дані сторін договору, в якому вказано номер телефону позичальника ОСОБА_1 НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_1 .

Із інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 21.05.2024 року №5157/05 вбачається, що 10.03.2021 року о 15.50.06 год проведена транзакція на суму 2000 грн, номер платіжної карти НОМЕР_1 , видача кредиту №23339.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №23339 від 10.03.2021 року, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 розрахована за період з 10.03.2021 року до 06.10.2021 року та становить 12500 грн.

17.02.2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/2022, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 року, клієнт відступив факторові право вимоги до ОСОБА_1 за договором №23339 заборгованість у розмірі 12 500 грн, з яких 2000 грн сума кредиту, 10 500 грн залишок по відсотках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 23339, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Ця обставина не заперечується відповідачкою.

Згідно договору факторингу №02-17/2022 від 17.02.2022 року укладеного між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» позивач набув право вимоги за кредитним договором № 23339 від 10.03.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки:

- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови);

- вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови);

- якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 100 постанови);

- у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п. 103 постанови);

- в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (п. 108 постанови);

- можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови).

За умовами кредитного договору №23339 від 10 березня 2021 року сторонни погодили строк кредитування 30 днів до 08 квітня 2021 року.

В розділі 2 договору «Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договору» сторони узгодили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.

Колегія суддів також звертає увагу, що в договорі від 10 березня 2021 року міститься окремий розділ 4, що регулює відповідальність сторін.

Зі змістовного аналізу пункту 4.3 вказаного розділу договору встановлено, що позичальник у разі порушення зобов`язання несе відповідальність лише у вигляді сплати пені в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Окрім цього, як слідує з наданого ТОВ «ФК «Авіра Груп» розрахунку заборгованості, проценти за період поза межами строку кредитування, товариство нараховує саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України.

Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих ТОВ «ФК «Авіра Груп» процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України та, як наслідок - задоволення вимоги в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, тобто після 08 квітня 2021 року.

Зазначене узгоджується із вищенаведеними висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 17.02.2022 року року у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із тіла кредиту у сумі 2000 грн, процентів за користування кредитом у сумі 10500 грн.

Проте, з урахуванням погодженого сторонами в кредитному договорі строку кредитування до 08 квітня 2021 року (30 днів), колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість відповідачки за кредитним договором №23339 від 10 березня 2021 року, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Авіра Груп» становить 3500 грн, з яких: 2000 грн - тіло кредиту; 1500 грн (2000 х 2,5% х 30 днів) - проценти за користування кредитом.

Суд першої інстанції на ці обставини не звернув увагу та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими процентами в розмірі 9000 грн, доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними. Тому оскаржуване рішення в частині стягнення процентів підлягає зміні.

Оскільки позивачем вимоги про стягнення комісії не заявлено, тому доводи апеляційної скарги в частині стягнення комісії не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Верховинського суду районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості за процентами за кредитним договором №23339 від 10 березня 2021 року необхідно змінити. Зменшити суму стягнутої кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» з 12500 грн на 3500 грн, з яких 2000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1500 грн заборгованість за процентами.

За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

За подання позову ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» сплачено 2 422, 40 грн (а.с.19-зворот).

За подання апеляційної скарги на рішення суду ОСОБА_1 сплачено 2635,63 грн (а.с.104).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позов ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» задоволено судом на 28 %, то із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі що становить 678,27 грн (28 % від 2422,40 грн).

З ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені останньою при зверненні до суду з апеляційною скаргою 1897,65 грн (72% від 2635,63 грн).

Враховуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, остаточно з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 різниця суми судового збору в сумі 1219,38 грн (1897,65-678,27). З урахуванням зазначеного, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у сумі 2422, 40 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справ № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Позивач у суді першої інстанції просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано:

договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладений між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчук С.В. зі строком дії до 31.12.2024 року;

додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, відповідно до якої сторони ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокат Пархомчук С.В. погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2025 року;

акт від 27.01.2025 року про отримання правової допомоги «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», наданої адвокатом Пархомчук С.В., в якому сторонами визначено вартість послуг з надання правової допомоги, а саме: 2000 грн (1 год) - зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 за кредитним договором №23339 від 10.03.2021 року; 5000 грн (2,5 год) - складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики; 3 000 грн (1,5 годин) - інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи; 500 грн - канцелярські витрати та виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції;

рахунок №27.01.2025-4 від 27.01.2025 року, з якого вбачається, що адвокатом Пархомчук С.В. надано ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» послугу правничої допомоги, вартість якої згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року становить 10 500 грн;

платіжну інструкцію №34656 від 27.01.2025 року про сплату «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» коштів у сумі 10500 грн адвокату Пархомчук С.В. за правничу допомогу згідно договору про правничу допомогу №27.01.2025-4 від 29.12.2023 року.

Представником відповідачки подано заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу позивачу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про зменшення витрат на правничу допомогу та погоджується з розміром, визначеним судом - 3000 грн, який відповідає принципам співмірності та розумності, критерію реальності адвокатських витрат, складності та виконаної адвокатом роботи.

Оскільки апеляційним судом зменшено розмір процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, то з урахуванням принципу пропорційності вказані витрати підлягають зменшенню до 840 грн (28 % від 3000 грн).

Як вбачається з матеріалів справи представник відповідачки у відзиві на позовну заяву просив стягнути з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 судові витрати з надання правової допомоги з урахування пропорційного задоволення вимог позивачу у розмрі 3960 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником відповідачки надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.01.2025 року №б/н/25;

додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 09.01.2025 року в якому зазначено, що за надання професійної (правової) допомоги клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 5500 грн у строк до набрання судового рішенням законної сили по справі що визначена предметом договору;

додаток №2 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 09.01.2025 року - акт виконаних робіт (наданих послуг) від 23.01.2025 року, в якому вказано про надання бюро наступних послуг ОСОБА_1 , а саме 500 грн - усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі №938/8/25 (1 год), 1000 грн - вивчення та аналіз позовної заяви з додатками в частині вимог щодо заборгованості за кредитним договором №23339 від 30.01.2021 року (2 год), 4000 грн - підготовка, оформлення, подання до суду в інтересах клієнта відзиву на позовну заяву у справі №938/8/25.

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у відповіді на відзив заперечив розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою, пославшись на неспівмірність вартості виконаних робіт з огляду на малозначність справи.

Надавши оцінку доказам щодо понесених витрат скаржником на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши заперечення позивача, складність справи, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідачки до 3000,00 грн. З урахуванням принципу пропорційності з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2160 грн (72% від 3000 грн).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на її користь витрати на правничу допомогу в Івано-Франківському апеляційному суді в розмірі 3000 грн.

На підтвердження витрат до апеляційної скарги додано акт прийому-передачі наданих послуг від 16.04.2024 року, згідно якого вартість послуг в суді апеляційної інстанції складає 3000, 00 грн; договір про надання проофесійної правничої допомоги від 04 квітня 2025 року.

Таким читном, відповідачкою документально підтверджено та доведено витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. Заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем не надано, тому є підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з урахуванням принципу пропорційності на користь відповідачки з позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2160 грн (72% від 3000 грн).

Керуючись ст. ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Калінін Сергій Костянтинович задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2025 року змінити в частині стягнення процентів за кредитом, витрат на правничу допомогу.

Зменшити суму стягнутої кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» з 12500 грн на 3500 грн, з яких 2000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1500 грн заборгованість за процентами.

Зменшити суму витрат на правничу допомогу стягнуту з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» з 3000, 00 грн на 840, 00 грн.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1219,31 грн, витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у розмірі 4320, 00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є.Мальцева