Номер провадження: 22-з/813/253/25
Справа № 947/4615/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султанівна про визнання договору недійсним та витребування майна,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова В.С., про визнання договору недійсним та витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка в 2007 році на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру, загальною площею - 60,3 кв.м, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

З 2007 року в квартирі мешкала позивачка та її чоловік - ОСОБА_6 . За останні сім років мешкання у квартирі вона підтримувала добрі відносини з сусідами з іншої парадної будинку за адресою - АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та його дружиною - ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, у зв`язку з чим, а також похилим віком, стан її здоров`я погіршився і вона не могла самостійно підтримувати свою життєдіяльність і потребувала сторонньої допомоги, оскільки вона є пенсіонером, отримує пенсію за віком. Після смерті її чоловіка до неї почали систематично навідуватися її сусіди ОСОБА_4 та його дружина, які систематично вечеряли разом з позивачкою, розпивали алкогольні напої, допомагали їй та її прикутій до ліжка тітці - ОСОБА_7 у побуті, оскільки останні потребували такої допомоги, а саме - купували продукти харчування, готували або пригощали їжею, виконували інші доручення, у тому числі супровід для зняття готівки з банківського рахунку позивачки, оплату комунальних, тощо.

В процесі спілкування ОСОБА_8 та ОСОБА_8 заволоділи ключами від квартири позивачки та мали до неї вільний доступ. Одразу після похорон чоловіка позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 запропонували їй оформити над нею опікунство, без жодних зобов`язань зі сторони ОСОБА_3 , на що позивачка погодилась, вважаючи, що опікунство ні до чого її не буде зобов`язувати, та крім того вона дійсно потребувала такої допомоги.

На підтвердження наміру в майбутньому укладення між сторонами договору довічного утримання, 05 серпня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 складено у присутності соціального робітника ОСОБА_9 розписку щодо повного забезпечення сім`єю ОСОБА_10 .

11 серпня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та соціальна робітниця ОСОБА_9 супроводили позивачку до приміщення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. за адресою - АДРЕСА_3 , де їй ОСОБА_8 запропонували оформити опікунство, мотивуючи це тим, що її відправлять до психіатричної лікарні, та треба переоформити для цього квартиру, хоча їй ніхто нічим не погрожував. В той день позивачка не брала з собою окуляри, договір не читала, вголос їй ніхто договір не прочитував, суть договору нотаріус не роз`яснювала, лише повідомили, що буде укладений договір про опіку, та дали підписати на жовтому листі паперу текст. Ніяких коштів, зокрема, суми правочину, від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вона не отримувала. Після цього вона повернулась у квартиру, в якій мешкає до сих пір. Подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_4 продовжували після поїздки до нотаріуса до неї ходити та доглядати, але одного разу сказали, щоб вона збирала речі потихеньку та переїзжала.

28 серпня 2020 року за ініціативою ОСОБА_3 та її знайомого - ОСОБА_11 був викликаний наряд поліції та було встановлено, що 11 серпня 2020 року між позивачкою та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості, а саме - квартири АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Омаровою В.С., зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 6965, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передано у власність ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,3 кв.м. Відповідно до умов вказаного договору, квартиру було передано у власність громадянина ОСОБА_4 за - 723 600,00 грн, хоча намірів на продаж даної квартири вона не мала, ніколи і нікому не говорила про намір продажу. Покупців ніколи не підшукувала, нікуди з цього приводу не зверталась, у тому числі до посередників, оскільки квартира є єдиним її житлом. Вказані обставини стали підставою для звернення до Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області.

Під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, волевиявлення позивачки не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу. Дізнавшись про наявність оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, 31 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що має ознаки злочину визначеного частиною другою статті 190 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 10 вересня 2020 року. В ході досудового розслідування 12 листопада 2020 року, в порядку статті 93 КПК України, від приватного нотаріуса Омарової В.С. слідчим було отримано належним чином завірену копію Договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, а саме - квартири під АДРЕСА_4 , посвідченого 11 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі вчиненні нотаріальних дій за № 6965, а також копії документів, що стали підставою для посвідчення зазначеного Договору купівлі-продажу квартири.

Разом з тим, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. були надані не усі документи, що стали підставою для посвідчення зазначеного Договору, які відповідно до вимог чинного законодавства повинні зберігатися у нотаріуса протягом тривалого часу, через що, по ухвалі слідчого судді Київського районного суду від 20 січня 2021 року, оригінали вказаних документів витребувані від нотаріуса та перебувають в матеріалах кримінального провадження № 002305. Серед документів, що стали підставою для посвідчення вищезазначеного Договору купівлі-продажу квартири, від приватного нотаріуса Омарової В. С. було отримано копію Платіжного доручення № 41 від 11 серпня 2020 року, видане Одеським відділенням № 1 АТ «ЮНЕКС БАНК» в якому платником виступив ОСОБА_8 , а отримувачем вона - Расторгуєва, але позивач ніколи не була клієнтом банку АТ «ЮНЕКС БАНК». В подальшому слідчим було направлено запит до АТ «ЮНЕКС БАНК», з метою встановлення факту видання Платіжного доручення № 41 від 11 серпня 2020 року. У відповіді на даний запит Голова Правління АТ «ЮНЕКС БАНК» категорично спростував факт видачі Одеським відділенням № 1 АТ «ЮНЕКС БАНК» платіжного доручення № 41 від 11 серпня 2020 року, в якому платником виступив ОСОБА_4 , а отримувачем ОСОБА_12 . При цьому, голова правління АТ «ЮНЕКС БАНК» самостійно звернувся 11 листопада 2020 року до ГУ НП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме, підробки документа - платіжного доручення №41 від 11 серпня 2020 року за статтею 358 КК України.

Надалі ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 28 грудня 2021 року, вочевидь бажаючи уникнути відповідальності, передав своєму знайомому ОСОБА_5 у власність спірну квартиру. Договір посвідчений державним нотаріусом Малиновської державної контори у м. Одесі Мельник Л. В. та зареєстрований у реєстрі за № 2- 1182.

ОСОБА_3 просила:

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., 11 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 6955;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5 , належну йому на підставі договору дарування від 28 грудня 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Малиновської державної контори у м. Одесі Мельник Л.В., зареєстрованого у реєстрі за № 2-1182;

встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення є підставою для поновлення запису про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково:

визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. 11 серпня 2020 року та зареєстрований за № 6965;

витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року залишено без змін.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року за клопотанням представника ОСОБА_3 скасовано заходи забезпечення позову, які було вжито ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року по цивільній справі № 947/4615/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султанівна про визнання договору недійсним та витребування майна.

Скасовано заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріуса, вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею (кв.м): 60,3, житловою площею (кв.м): 44,6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 101), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року в частині залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року залишено без змін.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року в скасованій частині втрачає законну силу.

18 листопада 2024 року вказана справа надійшла до апеляційного суду і в порядку розподілу судової справи розподілена головуючому судді Назаровій М.В. у складі колегії суддів Коновалової В.А., Кострицького В.В.

Ухвалою апеляційного суду від 29 листопада 2024 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султанівна про визнання договору недійсним та витребування майна, призначено до судового розгляду на 01 квітня 2025 року об 11-45 год, судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Назарової М.В. у відпустці з 19.03.2025 по 11.04.2025. Розгляд справи призначено на 02 вересня 2025 року о 14-45 год.

Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року скасовано.

Заяву представника ОСОБА_3 адвоката Чебаненко Ольги Андріївни про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султаналіївна про визнання договору недійсним та витребування майна задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року по цивільній справі № 947/4615/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султаналіївна про визнання договору недійсним та витребування майна.

Скасовано заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, а саме квартири загальною площею (кв. м.): 60,3, житловою площею (кв. м): 44,6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

28 травня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі але не виключно: реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна квартири загальною площею (кв.м.): 60,3, житловою площею (кв.м): 44,6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна: квартири загальною площею (кв.м.): 60,3, житловою площею (кв.м): 44,6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Вказана заява обґрунтована тим, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року Постанова Одеського апеляційного суду від 30.05.2024 р. по справі № 947/4615/23 скасована частково і апеляційна скарга ОСОБА_1 переглядається в апеляційній інстанції, а, відповідно, рішення Київського районного суду м. Одеси не набуло законної сили.

Зазначає, що ОСОБА_3 звернулась до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР із заявою про припинення права власності та на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75463059 від 09.10.2024, 14:24:41, спірна квартира загальною площею (кв.м): 60,3, житловою площею (кв.м): 44.6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) була перереєстрована на ім`я ОСОБА_3 . Підставою для виникнення права власності було зазначено: рішення суду, серія та номер: 947/4615/23, виданий 13.09.2023, видавник: Київський районний суд м. Одеси; постанова суду, серія та номер: 947/4615/23, виданий 30.05.2024, видавник: Одеський апеляційний суд.

Вказані реєстраційні дії були здійснені передчасно, т.я. судові рішення, що були надані ОСОБА_3 , не набули законної сили у встановленому законодавством порядку.

В Управлінні державної реєстрації юридичного департаменту ОМР, зі слів державного реєстратора, було з`ясовано, що на теперішній час ОСОБА_3 не є власником спірної квартири.

05 травня 2025 року держреєстратором було прийнято Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78715488, в якому зазначено, що на підставі договору дарування № 462 від 17.04.2025 власник спірної квартири змінився.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки 425457981 від 05.05.2025 р.) спірна квартира загальною площею (кв.м): 60,3, житловою площею (кв.м): 44,6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) зареєстрована відповідно до Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 78455485 від 17.04.2025 13:31:50, приватний нотаріус Гуляєва Наталія Василівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл. на підставі договору дарування, серія та номер: НТН168989, реєстраційний № 462, виданий 17.04.2025, видавник: Гуляєва Н.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, за Кумчак Микола Феліксович (власник). Відомості про реєстрацію іншого права щодо вказаного об`єкта відсутні.

Вказує, що ОСОБА_1 та її представник неодноразово звертались до судів різних інстанції щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне майно, але їм весь час відмовляли. Відповідні заяви містяться в матеріалах справи. Така реакція з боку судів, врешті, призвела то відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

07 травня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Севастьянов О.С. вже звертався з заявою про забезпечення позову, ухвалою суду Одеського апеляційного суду від 09 травня 2025 року у задоволенні якої відмовлено на підставі того, що майно у цій справі належить на праві власності іншій особі, а позовних вимог до неї не заявлено, вона не є учасником справи.

15 травня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Севастьянов О.С. повторно звертався з заявою про забезпечення позову та одночасно просив залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_13 , 1955 р.н., РНОКПП НОМЕР_2 , інші персональні дані невідомі, як особу, на яку було перереєстровано право власності на спірне майно квартиру за адресою: АДРЕСА_6 та розглянути клопотання про витребування доказів від 07 травня 2025 року.

Ухвалою суду від 20 травня 2025 року у задоволенні такої відмовлено на підставі того, що майно у цій справі належить на праві власності іншій особі, а позовних вимог до неї не заявлено, вона не є учасником справи, а клопотання про залучення третіх осіб у справу та витребування доказів вирішується судом в судовому засіданні, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що постановлення судом ухвал про відмову у забезпеченні позову від 15.05.2025 та 20.05.2025 шляхом заборони вчиняти певні дії не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує прав жодної Сторони у справі, а також третіх осіб, на користь яких було відчужене спірне нерухоме майно, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Сторона позивача, розуміючи, що справа остаточно не розглянута незаконно здійснила відчуження спірного майна на користь третіх осіб. Такі дії з боку ОСОБА_3 свідчать про бажання унеможливити та утруднити виконання рішення суду щодо спірного майна, та надали можливість Стороні позивача до перегляду справи в апеляційному порядку визначити юридичну долю квартири за здійснити її відчуження в тому чи іншому вигляді.

Зважаючи на те, що спірна квартира є предметом позову та скасування попередніх заходів забезпечення позову вже утруднило та зробило неможливим виконання рішення суду у даній справі, заявник вважає за необхідне заяву представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по справі № 947/4615/23 задовольнити шляхом заборони вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Частинами 3, 4 статті 153 передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Вивчивши зміст заяви ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Конституційний Суд України у рішенні від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 зазначив, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, положеннями ЦПК України визначено, що позов забезпечується у способи, які визначені статтею 150 ЦПК України, стосовно особи відповідача.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку про неможливість забезпечення позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 425457981 від 05.05.2025 16:12:11 на праві власності належить ОСОБА_13 , на підставі договору дарування, серія та номер: НТН168989, реєстраційний № 462, виданий 17.04.2025, видавник: Гуляєва Н.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 78455485 від 17.04.2025 13:31:50, приватний нотаріус Гуляєва Наталія Василівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

Тобто, власником спірного майна наразі є саме вказана особа, яка не є відповідачем у справі, до неї не заявлено жодної вимоги і вона не відповідає за пред`явленим позивачкою позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таке узгоджується із висновками щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 рокуу справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), від 08 березня 2023 року у справі № 495/3632/19 (провадження № 61-4970св22), від 01 листопада 2023 року у справі № 453/179/23 (провадження № 61-11618св23), а такі висновки щодо право застування п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України містять в постанові Верховного Суду від 29 липня 2024 року у справі № 761/80/23.

Вказане у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язком щодо законності і обґрунтованості судового рішення при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Натомість, посилання заявника на практику Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-6-5цс16 не є релевантним, оскільки в ній йдеться про вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на корись позивача, у той час, коли із заявою про забезпечення позову звертається відповідач, який 28 грудня 2021 року на підставі договору дарування відчужив спірну квартирі іншому відповідачу ОСОБА_5 , саме який до набрання законної сили судовим рішенням про задоволення позову ОСОБА_3 був власником, а не відповідач ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення «Броньовський проти Польщі» [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення «Спорронг та Лонрот проти Швеції» ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п. 69).

Отже, задоволення заяви про забезпечення позову призведе до обмеження права власності належного майна ОСОБА_13 , який не був стороною у справі та не був залучений судом до участі у ній в якості відповідача.

Оскільки зміст права власності включає в себе право володіння, користування та розпорядження майном, а також обов`язки, пов`язані з його утриманням, ризиком збитку та випадковою загибеллю, то заборона певним особам вчиняти реєстраційні та інші дії щодо спірної квартири напряму зачіпає одну із складових прав вланості особи, не залученої до участі у справі, зокрема, у якості відповідача.

Натомість, будь-яке судове рішення має ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності і розумності, відповідати положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

За таких обставин, нерухоме майно у цій справі належить на праві власності особі, позовних вимог до якої не заявлено, і саме із цих фактичних підстав колегія суддів виходить при вирішенні питання про забезпечення позову.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149, 151, 153 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султанівна про визнання договору недійсним та витребування майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали 29 травня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

Ю.П.Лозко