Справа № 462/4046/25
УХВАЛА

05 червня 2025 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов?язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 04.06.2025 звернувся до Залізничного районного суду м.Львова з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо нарахування плати (нарахувань) за послугу з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ; зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» припинити здійснювати нарахування плати (нарахувань) за послугу з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ; зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» провести відповідні коригування по особовому рахунку ОСОБА_1 та скасувати заборгованість за послугу з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з матеріалами даної заяви, вважаю, що справа не підсудна Залізничному районному суду м.Львова, виходячи з наступного.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом підсудності.

Відповідно до положень ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред?являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред?явлені одночасно щодо декількох об?єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об?єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За змістом вказаної норми виключна підсудність встановлена для позовів про будь-які права з приводу нерухомого майна.

З точки зору закону, виключна підсудність встановлюється законодавцем з метою вирішення спору конкретним, прямо передбаченим у законі, судом.

У такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Тобто, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов?язків, що пов?язані із нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги має пред?являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17).

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є зобов`язання, які випливають з постачання теплової енергії у квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться в Шевченківському районі м.Львова.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення правил виключної територіальної підсудності та подальшого скасування судового рішення, суддя дійшов висновку, що дана справа має бути направлена за правилами виключної підсудності до Шевченківського районного суду м.Львова.

Керуючись ст.31, 32, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

постановив:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов?язання до вчинення дій передати на розгляд Шевченківському районному суду м.Львова (м.Львів, вул.Січових Стрільців, 12).

Копію ухвали невідкладно направити позивачу для відома.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: