КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/394/23

провадження № 22-ц/824/5258/2025

13 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Крикунова Олександра Володимировича про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року за нововиявленими обставинами,

встановив:

В січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн; доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн; сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2 000 грн, починаючи з 04 січня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року в частині визначеного розміру аліментів змінено, збільшено розмір аліментів на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 000 грн до 14 165 грн, на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2 000 грн до 14 165 грн та на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2 000 грн до 11 360 грн.

10.06.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Крикунов О. В. звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що позовну заяву від імені ОСОБА_2 було підписано адвокатом Тітовим О. М., який не мав повноважень на ведення справи. Адвокат Тітов О. М. на підтвердження своїх повноважень надав ордер старого зразка АА №049847, який міг використовуватись адвокатами лише до 01.01.2022 року.

Вказана обставина встановлена ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року у справі №760/16731/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ мана.

Вважає, що позовна заява в даній справі підлягає залишенню без розгляду з тих самих підстав, що і позовна заява в справі № 760/16731/23.

Посилаючись на вказані обставини просив суд скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року за нововиявленими обставинами та залишити позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей без розгляду.

12.09.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Тітов О. М. подав заперечення проти заяви про перегляд судового рішення за нововивленими обставинами. Також просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено. Залишено рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року, змінено постановою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, в силі.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну допомогу в розмірі 5 000 грн. В іншій частині у задоволенні вимог заяви відмовлено.

09.12.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Крикунов О. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року та ухвалити нову, якою позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Вважає, що відмовою у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами порушується право на справедливий суд, оскільки один суддя за наявності неналежно оформленого ордеру прийняв рішення про залишення позовної заяви без розгляду, в той час як інший допустив розгляд позовної заяви поданої адвокатом без підтвердження належним чином своїх повноважень.

Отже, оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, суд першої інстанції не врахував позиції, викладені в постановах Верховного Суду.

29.01.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Тітов О. М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Свої доводи обґрунтовує тим, що подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України та зводиться до наведення судової практики сформованої за результатом розгляду справи, спірні правовідносини в яких не є тотожними спірним правовідносинам в даній справі, тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Крім цього, заявником пропущено строк на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Наведені заявником доводи зводяться до посилання на порушення норм процесуального права, що враховуючи норми чинного ЦПК України та сталі висновки Верховного Суду не можуть вважатися нововиявленими обставинами.

18.03.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Крикунов О. В. звернувся до Київського апеляційного суду з завою про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Зазначив, що підставою для відмови від апеляційної скарги є та обставина, що постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року в справі №760/4041/24 розмір аліментів, які є предметом даного спору, було зменшено до розміру, який відповідач по справі ОСОБА_1 має змогу сплачувати.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Крикунова О. В. підтримав подану ним заяву про відмову від апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Тітов О. М. щодо задоволення вказаної заяви не заперечував. У зв`язку з відмовою відповідача від апеляційної скарги просив суд стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 грн. Зазначив, що вказані витрати полягають у наданні відзиву на апеляційну скаргу та його участь в судовому засіданні.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Крикунова О. В. заперечував проти стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що в додатковій угоді №3 від 03.09.2024 до договору про надання правової допомоги №2 від 16.12.2022 не вказано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Заявлені до стягнення витрати є не співмірними та не відповідають обсягу робіт, які виконав адвокат.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість задоволення клопотання про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається (ч. 5 ст. 364 ЦПК України).

Враховуючи те, що право відмови від апеляційної скарги передбачено процесуальним законодавством, колегія суддів вважає можливим заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Крикунова О. В. задовольнити та закрити апеляційне провадження у справі за поданою ним апеляційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 звернула увагу, що за частинами другою - п`ятою статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, вирішуються шляхом постановлення ухвал. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядках закінчується прийняттям постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Таким чином, розглядом справи по суті у суді першої інстанції є вирішення спору шляхом ухвалення судового рішення. Апеляційне та касаційне провадження відповідно до глав 1, 2 розділу V ЦПК України є одним із етапів перегляду судового рішення у разі незгоди з ним однією із сторін (сторонами). Відмова сторони від апеляційної (касаційної) скарги (частина четверта статті 364, частина четверта статті 398 ЦПК України) є правом заявника і не впливає на той факт, що справа вже розглянута по суті судом першої інстанції.

При цьому подання стороною апеляційної (касаційної) скарги та відкриття апеляційного (касаційного) провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення апеляційної (касаційної) скарги, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на скаргу, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Титовим О. М. на підтвердження понесених вказаною особою витрат надано копії: укладеного між Адвокатським об`єднанням «АО» та ОСОБА_2 договору №2 від 16.12.2022 про надання правової допомоги, додаткову угоду №3 від 03.09.2024 до вказаного договору, відповідно до п. 3 сторони погодили, що у разі апеляційного та /або касаційного оскарження судового рішення (ухвали) розмір фіксованого гонорару становить 20 000 грн в сумі апеляційної інстанції, 20 000 грн в суді касаційної інстанції. Виплата гонорару здійснюється під час апеляційного або касаційного розгляду справи відповідно.

Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

Перегляд судових рішень (як рішень, постанов та ухвал) у апеляційному та касаційному порядках унормовано спеціальними статтями ЦПК України. Доступ до апеляційного та касаційного переглядів є одним із принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України.

За результатами апеляційного та касаційного переглядів відповідно суд має право як на певні висновки щодо розгляду справи по суті (статті 374, 409 ЦПК України), так і певні процесуальні висновки, які унеможливлюють подальший апеляційний чи касаційний розгляд (статті 362 та 396 ЦПК України).

Однією з таких підстав закриття апеляційного провадження є заява особи, яка падала апеляційну скаргу, після відкриття апеляційного провадження, про відмову від скарги та за відсутності заперечень проти цього інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 звернула увагу, що апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

Тому і у випадку закриття апеляційного провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження.

У такому випадку в апеляційного суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки така особа реалізує своє право на апеляційний перегляд судового рішення, однак самостійно прийняла рішення в межах принципу диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) про відмову від апеляційної скарги, усвідомлюючи наслідки такої відмови, а саме згідно з частиною п`ятою статті 364 ЦПК України унеможливлення для цієї особи апеляційного перегляду судового рішення.

Отже, у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою особи, яка падала апеляційну скаргу, від такої, унеможливлюється повторне звернення цієї особи з апеляційною скаргою на оскарження судового рішення, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття апеляційного провадження поданням відзиву на апеляційну скаргу, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (стаття 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги. Однак такий же за своїми наслідками результат вони б отримали і у разі закриття апеляційного провадження, оскільки судове рішення, ухвалене судом першої інстанції по суті спору, залишається без змін.

Тому у випадку закриття апеляційного провадження відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих ОСОБА_2 юридичних послуг, які полягали у наданні відзиву на апеляційну скаргу та участі адвоката в судовому засіданні, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також з огляду на клопотання представника ОСОБА_1 про їх неспівмірність обсягу наданих послуг, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги представника ОСОБА_2 - адвоката Тітова О. М. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, в сумі 3 000 грн.

Керуючись ст. 364 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Прийняти відмову представника ОСОБА_1 - адвоката Крикунова Олександра Володимировича від апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року.

Апеляційне провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року за нововиявленими обставинами, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Крикунова Олександра Володимировича на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.05.2025.

Суддя - доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук