У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2025 Справа №607/11104/24 Провадження №6/607/108/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

за участі:

старшого державного виконавця ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицького В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі подання старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Витвицького Володимира Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

27 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» старший державний виконавець ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицький В.О. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2024 року, справа № 607/11104/24. Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

В обґрунтування вказаного подання зазначено, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 77196961 з примусового виконання виконавчого листа № 607/11104/24 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 20 грудня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики. 13 лютого 2025 року державним виконавцем ухвалено постанови: про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Виконавцем вчинено запити в реєструючі установи для перевірки майнового стану ОСОБА_1 . Згідно з відповідей на запити жодного рухомого та нерухомого майна за останнім не числиться. Також те, що запис про боржника було внесено до Єдиного реєстру боржників, проте, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду не вчинено, що свідчить про злісне ухилення від виконання рішення суду.

У судовому засіданні старший державний виконавець ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицький В.О. подання підтримав у повному обсязі, з мотивів наведених у ньому.

Відповідно до частини четвертої статті 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Заслухавши пояснення старшого державного виконавця, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом

20 грудня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі № 607/11104/24, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від квітня 2022 року у сумі 4 000 Євро, 1 370,88 гривень судового збору, 5 000 гривень на правничу допомогу та 860 гривень витрат на послуги перекладача.

13 лютого 2025 року старшим державним виконавцем ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицьким В.О. винесено у ВП № 77196961 постанови: про відкриття виконавчого провадження, яка надіслана боржнику ОСОБА_1 за номером поштового відправлення № 820, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника та про виправлення помилки у процесуальному документі.

14 лютого 2025 року старший державний виконавець ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицький В.О. надіслав запит на отримання інформації, що становить банківську таємницю за вих. №15866.

Відповідно до відповідей на запит № 251531521 від 14 лютого 2025 року та № 271095509 від 27 травня 2025 року у Пенсійному фонді України особу не знайдено в РЗО.

Як вказано у відповіді на запит № 251531546 від 14 лютого 2025 року та № 271095608 від 27 травня 2025 року Державної податкової служби України, що інформація про податкового агента та суми доходу боржника в Державному реєстрі відсутня.

Згідно відповіді на запит № 241531595 від 14 лютого 2025 року у Міністерстві внутрішніх справ відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

10 березня 2025 року старший державний виконавець здійснив виклик ОСОБА_1 до виконавця на 17 березня 2025 року о 11 год. 30 хв.

Як вказано у відповіді на запит № 271095775 від 27 травня 2025 року до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, відомості відсутні.

27 травня 2025 року за вих. № 85544 старший державний виконавець ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицький В.О. надіслав запит на отримання вичерпної інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником.

27 травня 2025 року старшим державним виконавцем ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицьким В.О. винесено у ВП № 77196961 постанову про приєднання виконавчого провадження №77196961 з примусового виконання до зведеного виконавчого провадження № 67517362, яке веде ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ, яка надіслана ОСОБА_1 рекомендованим повідомлення № 340.

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп).

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначене конституційне право людини і громадянина знаходить своє відображення й у основоположних міжнародно-правових документах у сфері прав людини.

Так, у статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 2 та 3).

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті (пункти 2, 3).

2.2. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів, що підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого приватним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню у силу статті 81 ЦПК України.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведеності факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Проте судом не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про місце його знаходження в Україні, зокрема, враховуючи введений у державі військовий стан. Також відсутні дані, що боржник взагалі знає про відкрите виконавче провадження.

Державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, у зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В узагальненнях практики Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений приватним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом приватного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

2.3. За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі Закон № 3857) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону № 3857 громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 6 Закону № 3857 громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених пунктами 1 9 частини першої цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 Закону № 3857 передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання таких зобов`язань.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відтак суд констатує, що у цьому аспекті необхідним є доведення факту «ухилення» боржника від виконання рішення, тобто надання суду беззаперечних доказів вчинення особою низки системних, свідомих дій, спрямованих на уникнення виконання певного обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що виконанні у ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицьким В.О. перебуває виконавче провадження № 77196961, яке відкрите на підставі виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/11104/24, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики.

13 лютого 2025 року старшим державним виконавцем ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Витвицьким В.О. винесено у ВП №77196961 постанову про відкриття виконавчого провадження, яка надіслана боржнику ОСОБА_1 за номером поштового відправлення №820. Постанову про відкриття провадження, як зазначає в поданні державний виконавець, направлено сторонам виконавчого провадження, у тому числі боржнику ОСОБА_1 , проте будь-яких даних про отримання ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, зокрема взагалі направлення вказаної постанови боржнику, суду не надано.

При цьому, слід зауважити, що необізнаність боржника про початок процедури примусового виконання виконавчого документу унеможливлює ухилення від його виконання.

В рамках виконавчого проведення державним виконавцем накладено арешт на кошти та майно боржника та вчинені дії та рішення щодо з`ясування наявності нерухомого та рухомого майна боржника, отримання останнім доходів та наявності банківських рахунків. В матеріалах подання, наданого до суду, міститься виклик боржника ОСОБА_1 від 10 березня 2025 до ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ на 17 березня 2025 року, проте доказів, що вказаний виклик направлявся боржнику та отриманий останнім суду не надано.

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону № 3857-XII, яким унормовано порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язання, сам факт невиконання виконавчого документу боржником не може бути достатньою підставою для застосування закону щодо тимчасового обмеження в праві виїзду, крім того, не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за межі України сприятиме виконанню зобов`язання.

Факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду подання

Право кожного на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, гарантовано Конституцією України та знаходить своє відображення у основоположних міжнародно-правових актах у сфері прав людини. Тож обмеження таких прав є суттєвим втручанням у права та свободи людини і громадянина. Відтак, повинні існувати достатні підстави для ухвалення судом відповідного рішення, зокрема, доведення умисності дій боржника, що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли для виконання цього обов`язку є всі реальні можливості.

Таким чином, суд оцінивши обставини справи та наявні докази, дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених законом для застосування обмежень щодо виїзду ОСОБА_1 за межі України та за таких обставин, у задоволенні подання старшого державного виконавця з вищезазначених підстав слід відмовити.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення на час подання виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України.

Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції віднести на рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76 78, 81, 89, 258 261, 273, 352 355, 447 453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні подання старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Витвицького Володимира Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

2. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції віднести на рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

3. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

6. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

7. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 травня 2025 року.

Відомості про учасників:

Заявник: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса місця знаходження: вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Т. І. Якімець