Справа №522/8048/15-ц
Провадження №4-с/522/11/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за скаргою АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. від 19.03.2024 про закінчення виконавчого провадження №55600758, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника АТ КБ «Приватбанк» Черняк Д.А., звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С., а саме з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови від 19.03.2024 про закінчення виконавчого провадження №55600758.

Скарга обґрунтована тим, що на сьогоднішній день рішення суду у справі №8048/15-ц на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, фактично не виконане та відсутні підстави вважати, що подальше виконання рішення є неможливим, дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є передчасними, а постанова від 19.03.2024 про закінчення виконавчого провадження підлягає скасування. Окрім цього, щодо строків на оскарження, представник скаржника зазначає, що копія постанови на адресу стягувача не направлялась, а ознайомлення з постановою відбулось онлайн лише 18.12.2024.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали скарги передані для розгляду судді Донцову Д.Ю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2024 поновлено строк на подання скарги та прийнято скаргу до розгляду, призначено судове засідання

В судові засідання з розгляду скарги у часники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Повно та всебічно дослідивши обставини та матеріали справи, надані докази, надавши належну оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 448 ЦПК України).

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі №522/8048/15-ц, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ODR0GK01420042 від 23.03.2006 р. у розмірі 36739,02 дол. США, що за курсом 15,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.01.2015 р. складає 578639,56 грн. (п`ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 56 копійок).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

29 серпня 2016 р. Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по зазначеному рішенню суду.

Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 р. ВП №55600758 виконавче провадження закінчено. Відповідно мотивувальної частини постанови зазначено про фактичне повне виконання рішення.

Представник скаржника посилається на постанову Верховного суду від 05.02.2020 по справі №750/2000/18, відповідно якого зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

Згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі по тексту ЄСПЛ), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 Постанови від 07.02.2014 № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах зазначив, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Отже порушення порядку виконання судового рішення є порушення права боржника на справедливий суд.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п.1 ч.2 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак, погодитись з таким висновком державного виконавця суд не вважає за можливе.

Так, з виконавчого листа вбачається, що рішенням суду сума заборгованості визначена в іноземній валюті, а еквіваленту гривні лише зазначений. Тому зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а сплата боргу у розмірі гривневого еквіваленту через більше ніж 8 років після ухвалення рішення не вважається належним виконанням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Крім того, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що приватний приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження діяв помилково, оскільки не в повній мірі перевірив факт повного фактичного виконання рішення суду, у тому числі й з урахуванням того факту, що борг боржником перераховано не в іноземній валюті і не по курсу на час його виконання, а у еквіваленті гривні, що не відповідає курсу національної валюти до долара США, як зобов`язання, на час його фактичного виконання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в цьому випадку є неправомірними, так як примусове виконання рішення суду у відповідності до визначеного ним обов`язку у іноземній валюті, є обов`язком, а не правом виконавця, як особи, яка здійснює примусове виконання судового рішення щодо стягнення коштів за офіційним курсом Нацбанку України на час фактичного виконання зобов`язання, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2024 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 255, 447-451 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. від 19.03.2024 про закінчення виконавчого провадження №55600758 - задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 р. за виконавчим провадженням №55600758, відповідно якої виконавче провадження закінчено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повний текст ухвали суду складений 08.05.2025 р.

Суддя Донцов Д.Ю.