Дата документу 03.06.2025
Справа № 334/5514/24
Провадження № 2/334/184/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Мандик М .О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 2008 році сторони проживали разом у цивільному шлюбі, від спільного проживання мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через півроку після народження дитини відповідач покинув сім`ю та став проживати окремо. З того часу дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її матеріальному утриманні.

З часу припинення сімейних відносин відповідач по теперішній час фактично відокремився від позивача з дитиною, не з`являється до неї, не приймає участі у її вихованні, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та взагалі не надає жодної фактичної допомоги у вихованні дитини. Аліменти відповідач жодного разу не сплачував у зв`язку з чим утворилася заборгованість на теперішній час у розмірі 277 105,51 грн. Відповідач постійно ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків.

Спосіб життя відповідача суперечить її моральним принципам та інтересам у житті. За період спільного життя відповідач вів аморальний спосіб життя, який продовжує і до сьогодні.

Позивач має житло, що відповідає санітарним нормам, самостійно виховує доньку, постійно піклується та повністю матеріально її забезпечує.

Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до матері та до доньки, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально - психологічної атмосфери, з його ініціативи між сторонами постійно виникали сварки.

Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали в їх сім`ї, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в спілкуванні з донькою, піклуватися про побудову нормальних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, як передбачено вимогами ст. 55 СК України.

Позивач любить свою дочку та спроможна самостійно забезпечити її всім необхідним. Позивач самостійно слідкує за її станом здоров`я, розвитком, виховує та піклується про неї, з дочкою в неї сформована психологічна прив`язаність. З часу припинення спільного життя батько жодного разу до дитини не з`являвся, а дочка повністю втратила з ним контакт та зв`язок.

Відповідач, як батько дитини, повністю відмовився від її виховання, не цікавиться взагалі її розвитком та життям, не відвідує її, не дзвонить, він самостійно відокремив своє життя від дитини, тому позивач вважає, що дочка йому не потрібна. Навіть з часу військових дій відповідач жодного разу не поцікавився долею дитини, її умовами проживання, місцем перебування, психічним станом та наявністю коштів для поживання.

22.08.2015 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Дитина перебуває під їх спільним з чоловіком виховання та утриманням.

26.09.2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позивних вимог. Відповідач вказує, що дійсно у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з позивачем не склалося, стосунки почали псуватися, сторони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань, стосунки притаманні шлюбу припинилися, однак відповідач виконував свої зобов`язання по утриманню дитини у добровільному порядку.

Позивач після завершення сімейних стосунків одразу до суду за стягнення аліментів не зверталася, а лише через декілька років, у грудні 2015 року, а на виконання виконавчий лист позивач подала лише у травні 2024 року, 27.05.2024 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_4. Відповідач обізнаний про формування заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні, проте не погоджується з сумою заборгованості, оскільки за період до пред`явлення виконавчого листа до виконання здійснював добровільну сплату аліментів на утримання дочки, про що позивач не повідомляє. Станом на травень 2024 року розмір заборгованості складав 116 750,09 грн, а не 277 105,51 грн як вказує позивач, станом на день подання відзиву заборгованість з аліментів складає 111 150,09 грн.

Зазначена позивачем інформація про аморальний спосіб життя відповідача не відповідає дійсності. Спосіб життя відповідача відповідає соціальним нормам, він не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку у нарколога. Відповідач 15.05.2015 року уклав шлюб з ОСОБА_9 . Від вказаного шлюбу у нього народилася дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою, категорично заперечує проти того, що відповідач брав участь у вихованні дитини, декілька разів відповідач намагався домовитися, але це закінчувалося конфліктом, що негативно впливало на дочку.

ОСОБА_5 досягла 16-річного віку, самостійно приймає рішення чи бажає бачитися з батьком чи ні, та на яких умовах, декілька разів відмовляла відповідачу у зустрічах. Хоча до травня 2022 року спілкування та спільний час був регулярним. Дочка приїжджала до батька на вихідні, проводила час у родині батька. Відповідач забезпечив оздоровлення дочки на морі, вона приймала участь у святкуванні сімейних свят, спільних вихідних. Відповідач дарував дочці подарунки на день народження, забезпечував особисті потреби.

Відповідач бажає спілкуватися з дочкою, проте неактивна участь батька в житті доньки пов`язана з конфліктною ситуацією з позивачем, що об`єктивно ускладнює спілкування та участь батька у житті дочки. Карантин, початок війни, необізнаність при обранні способу захисту своїх батьківських прав створило певні труднощі у налагодження стосунків між батьком та дочкою, але відповідач не усувався від виховання та утримання дочки, має щирі почуття, зацікавленість та бажає подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Також, відповідач просить звернути увагу, що відповідно до позову, відповідач покинув родину, коли дочці було півроку, проте з позовом про позбавлення батьківських прав вона звернулася лише коли дочці виповнилося 16 років. Позивач у шлюбі з ОСОБА_6 з 2015 року, протягом десяти років дочку виховує позивач та вітчим, при цьому з позовом позивач також не зверталася. Тобто позивача все влаштовувало у відносинах відповідача та дочки, що свідчить наявність прихованого сенсу. Чоловік позивача ОСОБА_6 має двох неповнолітніх дітей, тому питання позбавлення батьківських прав відповідача безпосередньо пов`язано з бажанням ОСОБА_6 усиновити ОСОБА_5 та отримати підставу для звільнення від мобілізації та інших відповідних прав в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні позивач пояснила, що перебувала у відповідачем у цивільному шлюбі з 2008 року, проживали разом у його будинку, проте відповідач почав зраджувати її, тому вона пішла від нього. Згодом відповідач одружився на іншій. З 2012 року позивач перебувала у стосунках з ОСОБА_6 , з яким у 2015 році уклала шлюб, мають двох спільних дітей. Аліменти відповідач сплачував спочатку по 400 грн, потім по 700 грн, проте ці кошти не можна вважати належною допомогою на утримання дитини. З подарунків дочці може згадати лише телефон та кулон. Дочка їздила кілька разів до батька на вихідні, але за останні кілька років з батьком немає жодного зв`язку. Відповідач не цікавиться дитиною, ні матеріально , ні морально не допомагає. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний проявляти ініціативу у відносинах з дочкою, проте ініціатором спілкування виступає дружина відповідача, а не він. Позивач разом з чоловіком створили чудову родину, дочка вважає вітчина справжнім батьком, її чоловік бажає усиновити дочку, щоб вони змогли стати повноцінною родиною. Позивач вважає, що відповідач негативно впливає на дочку, тому вважає, що його необхідно позбавити батьківських прав. Необхідність отримання дозволу батька створює перешкоди у житті дочки, наприклад, створює перешкоду для виїзду дочки за кордон.

Представник позивача вказував, що відповідач покинув дитину, не цікавиться її життям, батько не знає де навчається дитина, чим захоплюється, коштів на утримання не надає. Нетривале спілкування з батьком було ініційовано самою дитиною, яка на теперішній час не бажає спілкувати з відповідачем. Просить врахувати думку дитини з цього приводу.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив, що вони з позивачкою розійшлися, коли дочці було 2-3 роки, аліменти сплачував регулярно у міру своїх можливостей. З дочкою спілкувався завжди, дарував подарунки на день народження. Спілкування з дочкою припинилося у літку 2024 року, останнього разу бачив її на день народження, подарував їй гроші. Вважає, що дочка не хоче з ним спілкуватися через матір. Наразі спілкування припинено, дочка у категоричній формі відмовляється з ним спілкуватися, на повідомлення не відповідає.

Представник відповідача зазначила, що з травня 2022 року спілкування батька з дитиною припинилося, оскільки вона почала відвідувати незрозумілу релігійну групу. Сімейні стосунки між сторонами не склалися, тому вони розійшлися коли дитині близько року. У 2015 році кожна зі сторін уклала шлюб та створила нову сім`ю. До 2024 року позивача повністю влаштовувала ситуація, яка склалася. Навіть виконавчий лист щодо стягнення аліментів позивач не пред`являла до виконання до травня 2024 року. Проте потім раптово ситуація з змінилася, дитина припинила спілкування з батьком, позивач пред`явила виконавчий лист до виконання, що призвело до формування значної заборгованості по аліментам, після чого звернулася з безпідставним позовом до суду. Вважає, що таким чином позивач створю умови для свого чоловіка з метою уникнення мобілізації, оскільки позивач не приховує бажання її чоловіка негайно всиновити ОСОБА_5 , після позбавлення відповідача батьківських прав. На думку представника відповідача є досить дивним, що чоловік позивача більше ніж тринадцять років є вітчимом дитини, і лише зараз, коли їй виповнилося майже 17 років, несподівано забажав усиновити її, враховуючи наявність в нього ще двох неповнолітніх дітей. Представник відповідача вважає, що у такий спосіб чоловік позивача отримає статус багатодітного батька, який дозволить йому уникнути мобілізації.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, думку неповнолітньої ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд прийшов до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , батьком якої вказаний ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_10 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 22.08.2015 року ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_6 , змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 28.09.2015 року.

Згідно розрахунку ВПНОМЕР_5 заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Білокур Л. А. розмір заборгованості відповідача по аліментам складає 277105,51 грн.

Відповідно до копії довідки №30/29-22-38 від 30.05.2024 року, виданої начальником відділу Дніпровського ДВС, ОСОБА_1 не отримувала аліменти з ОСОБА_3 у період з 01.01.2016 року по 01.05.204 року за виконавчим листом №332/5216/15, виданим 23.05.2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, відповідачем надано копію розрахунку ВПНОМЕР_5 заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Білокур Л. А. , відповідно до якого розмір заборгованості по аліментам станом на 01.07.2024 року складає 116750,09 грн.

Крім того, відповідачем надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 за виконавчим листом №332/5216/15, виданого 23.05.2024 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого судом встановлено, що виконавчий лист позивач отримала 23.05.2024 року, виконавче провадження відкрито 27.05.2024 року.

Крім того, з особистих пояснень ОСОБА_1 , судом встановлено, що ОСОБА_3 добровільно сплачував аліменти, проте у розмірі, який на думку позивача, не відповідає понесеним нею витратам на утримання дочки.

Таким чином, твердження позивача, що відповідач ухилявся від утримання дитини, не сплачував аліменти та утримання дитини було покладено виключно на позивача не відповідає дійсності. Також, суд приймає до уваги, що виконавчий лист за рішенням від 21.12.2015 року про стягнення аліментів з відповідача, ОСОБА_1 отримала та пред`явила до виконання за місяць перед подачею позову про позбавлення батьківських прав, приховала інформацію від державного виконавця про добровільну сплату відповідачем аліментів на загальну суму 160355,42 грн, що свідчить про недобросовісну поведінку ОСОБА_1 .

Згідно копії характеристики ОСОБА_5 , виданої Запорізьким академічним ліцеєм №46 Запорізької міської ради 19.06.2024 року №302, ОСОБА_5 навчається у гімназії з десятого класу, має достатній рівень навчальних досягнень. Мати дитини приділяє належну увагу вихованню доньки, відвідує онлайн батьківські збори, підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, контролює її навчання.

Згідно довідки №301 від 19.06.2024 року, виданої Запорізьким академічним ліцеєм №46 Запорізької міської ради, адміністрація ліцею та класний керівник 10-Г класу ОСОБА_13 підтверджують, що ОСОБА_3 , батько учениці 10-Г класу ОСОБА_5 жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився навчання дитини та її поведінкою у ліцеї, з класним керівником не спілкувався у 2023-2024 навчальному році.

Відповідно до довідки Запорізької гімназії №75 Запорізької міської ради №01-34/140-6 від 25.06.2024 року, зі слів класного керівника, батько дитини, ОСОБА_3 , ніколи не відвідував заклад освіти, успіхами дитини не цікавився, батьківські збори не відвідував, не спілкувався з класним керівником.

Згідно характеристики випускниці 9-Б класу Запорізької гімназії №75 Запорізької міської ради, ОСОБА_5 навчалася у гімназії з першого класу (з 2014 року), володіла навчальним матеріалом на низькому та середньому рівнях. Мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_6 намагалися приділяти достатню увагу вихованню доньки.

Згідно копії довідки районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 07.06.2024 року, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька), ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син), ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (син).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб , ОСОБА_3 одружився 15.05.2015 року з ОСОБА_9 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_9 ).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_3 та ОСОБА_9 народився син, ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Відповідно до висновку про позбавлення батьківських органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 24.12.2024 року, орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний висновок органу опіки та піклування, суд вважає необґрунтованим, оскільки не містить мотивів, з яких орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність про позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи отриманні діаметрально протилежні пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та по суті ґрунтуються на пояснення неповнолітньої ОСОБА_5 .

У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 пояснила, що вона мешкає з матір`ю, вітчимом, якого називає батьком, та братами ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . З біологічним батьком вона не спілкується близько двох років, видалила його номер телефону. ОСОБА_3 їй не дзвонить, не пише, крім того, в неї вже є інший батько (вітчим), який її любить та приділяє увагу. ОСОБА_3 батьком не вважає, хоче що його позбавили батьківських прав, щоб у неї була «нормальна» сім`я. ОСОБА_3 на день народження до неї не приїздив, дарував колись підвіску, телефон та гроші. Один раз вона їздила з ОСОБА_3 на відпочинок на море, деякий час їздила до батька додому, але лише для того, щоб спілкуватися з братом. Потім у неї пропало бажання відвідувати батька, оскільки ОСОБА_3 з дружиною вживали алкогольні напої. Спільні фото є лише з дружиною ОСОБА_3 , яка, як правило, писала їй та кликала у гості чи на свята.

Свідок ОСОБА_21 пояснила. що вона є бабусею позивача, а також була опікуном, оскільки її мати померла рано. Стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 завжди були погані, у цивільному шлюбі вони прожили не довго, він їй постійно зраджував. Коли дитині було 10 місяців батьки ОСОБА_3 привезли ОСОБА_1 до неї. ОСОБА_3 після цього дитину не відвідував, приходив лише щоб побачитися з ОСОБА_1 , постійно влаштовував сварки. Аліменти на утримання дитини він не сплачував, свідок з чоловіком завжди матеріально забезпечували ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Не пам`ятає, щоб відповідач щось дарував дитині, чи взагалі нею цікавився. Дружина ОСОБА_3 дзвонила, кликала дитину в гості, вона кілька разів була в батька, а потім була ситуація, коли ОСОБА_3 вигнав її з дому і вона пішки йшла до них додому. Також, ОСОБА_5 розказувала, що батько з дружиною в її присутності займався коханням. Останні три роки ОСОБА_5 з батьком не спілкується, каже що не хоче.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що позивач її невістка. Дочка свідка працювала разом з позивачем, потім так склалося, що вона зійшлася з її сином, згодом вони одружилися. ОСОБА_5 приймають як рідну онуку, люблять, допомагають доглядати. Свідок мешкає поряд з будинком позивача, тому коли було потрібно, то дитина після школи залишалася у них. Відповідача свідок бачила лише один раз на 1 вересня у першому класі, більше він ніколи не приходив. Свідок жодного разу не бачила, щоб ОСОБА_5 спілкувалася з батьком, на море відповідач дитину не возив, подарунки на день народження ніколи не дарував. Колись ОСОБА_5 казала, що їздила до відповідача, але лише щоб спілкуватися з братиком. Були моменти, коли дитина поверталася від батька засмучена, оскільки він не виправдав її очікувань.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона дружина відповідача. ОСОБА_5 вона добре знає, дитина приїздила по вихідним до них часто. Останнього разу ОСОБА_5 була в них дома приблизно півроку тому, вона їй пропонувала залишитися з ночівлею, проте дитина відмовилися. Частіше саме свідок телефонував дитині, але це їх спільне рішення з чоловіком, вони хотіли щоб вона спілкувалася з братиком. ОСОБА_3 завжди сплачував аліменти добровільно, і коли дитина приїздила також гроші давав на особисті потреби. Перед війною вони родиною з ОСОБА_5 їздили на море на її день народження. Дитина також і на свята приходила, на дні народження, вони її брали її з собою, коли ходили в гості до друзів. Розмови про навчання ОСОБА_5 не подобалися, бо батько їй казав, що треба гарно вчитися. ОСОБА_3 не любить фотографуватися, тому його немає на фото, але він завжди був поруч. Одного разу дитина дійсно бачила її сварку з чоловіком, але після цього вони продовжували спілкуватися. ОСОБА_3 ніколи до будинку позивача не їздив, подарунки дарував, коли дочка була у них вдома. Останні два роки чоловік з дитиною не спілкується, ОСОБА_5 не хоче.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він чоловік позивачки. З 2012 року він проживав разом з позивачем та її дочкою, у 2015 році вони одружилися. Відповідач жодної допомоги не надав, тому він взяв на себе відповідальність за ОСОБА_5 , вважає її своєю дочкою, а вона називає його батьком. У дитини були проблеми з навчання, проте цією проблемою займалися він з дружиною. До війни ОСОБА_5 їздила до відповідача, але частіше за запрошенням його дружини, ніж батька. Наразі дитина з відповідачем не спілкується, каже що не хоче. Відповідач жодним чином ініціативу у спілкуванні з дитиною не проявляє. ОСОБА_5 з 13 років відвідувала гурток при церкві, потім доєдналася до релігійної громади, через 7 місяців свідок з позивачем також почали відвідувати вказану церкву. Свідок пояснив, що в них віруюча сім`я, у них не прийнято розгули та вживання алкоголю, тому їй було ніяково при відвідинах батька, це суперечить її переконанням. Свідок пояснив, що його родина релігійна, біблія говорить, що родина має бути повноцінною, тому він хоче взяти на себе повну відповідальність за ОСОБА_5 та всиновити її, щоб усе було як належить.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що вона друг родини ОСОБА_1 , вони усі віруючі люди, у спільному служінні. Познайомилася з позивачем приблизно чотири роки, коли вони прийшли до їх релігійної громади, в якій її чоловік є капеланом. У свідка є дочка приблизно одного віку з ОСОБА_5 , вони дружать, інколи дитина залишається в них ночувати. ОСОБА_5 після зустрічі з батьком плакала, тому що хотіла поспілкуватися з батьком, але він був нетверезий та з нею не спілкувався. Це було один раз, приблизно 3,5 роки тому. ОСОБА_6 відгородив дитину від зла, їх родина покаялася, вони зробили багато добра у житті і для всіх, на відміну від інших. Родину ОСОБА_1 бачить майже кожного дня на богослужінні, гарна родина. Навіть перед судовим засіданням, відповідач не підійшов до дитини, в той час як вони усією великою родиною приїхали підтримати її. Для ОСОБА_5 спілкування з батьком це травма, він негативно на неї впливає, тому мати намагається захистити дочку від негативного впливу відповідача.

Свідок ОСОБА_24 пояснив, що він друг відповідача. ОСОБА_5 мешкає разом з матір`ю, але до війни вона часто приїздила до батька, бачив дитину кілька разів у будинку ОСОБА_3 . Також, влітку разом відпочивали на морі у м. Приморьск, конфліктів не було, можливо він з ОСОБА_3 ввечері випили по пляшці пива. ОСОБА_5 закрита дівчинка, проте вона нормально гралася з братиком та дочкою свідка. Після початку війни свідок ОСОБА_5 більше не бачив, чому вона не приїздить до батька не знає.

Свідок ОСОБА_25 пояснила, що відповідач друг її чоловіка, вони періодично спільно проводять час на вихідних. З ОСОБА_5 бачилася та спілкувалася, коли вона відвідувала батька, також разом відпочивали на морі влітку 2021 року. ОСОБА_3 працює багато, бо йому треба утримувати сім`ю. Коли ОСОБА_5 просила гроші в батька, він зажди їй давав, ніколи не відмовляв, скільки було, стільки і давав. Одного разу точно бачила дитину у квартирі відповідача, коли вона була на онлайн уроках та робила домашнє завдання. Потім дитина перестала спілкуватися з батьком, дружина відповідача намагалася якось налагодити стосунки, але позивач заперечувала. Відповідач переймався ситуацією що склалася.

Суд з недовірою ставиться до показів свідків, оскільки вони є або членами сім`ї сторін, або близькими друзями, тому на думку суду, покази надають не досить об`єктивні. Свідок ОСОБА_21 та ОСОБА_22 впевнено стверджували, що відповідач не дарував дитині подарунків, не платив аліментів, на відпочинок на море не возив, при цьому кожна з бабусь постійно опікувалася дитиною. Вказані твердження суперечать поясненням ОСОБА_5 та іншим доказам у справі, та є досить дивними, що жодна з бабусь не згадала, що батько возив дитину на відпочинок на море на п`ять днів у її день народження, коли їй виповнилося 13 років. Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_24 про спілкування відповідача з дитиною здебільшого знають зі слів самого відповідача та його дружини.

Проте з показів свідків судом встановлено, що до 2022 року між ОСОБА_5 та відповідачем підтримувалися сімейні стосунки, вони спілкувалися між собою, разом проводили час, однак з 2022 року спілкування відповідача з ОСОБА_5 припинилося з ініціативи дитини, яка категорично відмовляється підтримувати стосунки з батьком.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 2021 року відвідує релігійну громаду Христіан віри Евангельської свободи, відвідує гуртки при релігійній громаді, співає у церковному хорі. Її мати та вітчим також відвідують вказану релігійну громаду, вдома дотримуються релігійних правил, майже щодня відвідують служіння.

З пояснень ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_23 , судом встановлено, що поведінка та спосіб життя відповідача не відповідає релігійним правилам їх громади, відповідач не розділяє релігійні переконання дочки, що викликало в неї розчарування та неприйняття. У той же час, виходячи з об`єктивних обставин ( тривале спільне проживання, спільні релігійні переконання), вітчим для ОСОБА_5 є уособленням ідеалу батька, який вона хотіла би мати, оскільки він також відвідує вказану релігійно громаду, суворо дотримується встановлених у громаді правил.

Таким чином, суд вважає, що позиція дитини щодо позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується виключно на її бажанні мати «повноцінну» сім`ю, тобто на її бажанні бути всиновленою ОСОБА_6 , на чому не одноразово наголошували, як сама дитина, так і позивач. При цьому, єдиною перешкодою є відповідач, який по відношенню до дочки займає не достатньо активну позицію, щоб суттєво випливати на її переконання.

У той же час обставини викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Позивач стверджувала, що відповідач покинув ОСОБА_5 у шість місяців, батьківські обов`язки не виконував, з дитиною не спілкувався, аліменти ніколи не сплачував, життям та здоров`ям дитини не цікавився взагалі.

Проте судом встановлено, що аліменти на утримання дитини відповідач надав добровільно, спілкувався з дочкою, вона відвідувала родину відповідача, спілкувалася з дружиною відповідача та братом, вони разом проводили спільний час, відпочивали на морі. Суд погоджується з твердженням позивача, що спілкування було нерегулярним та досить пасивним з боку відповідача, проте немає підстав стверджувати, що відповідач покинув дитину та умисно ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, подальше спілкування дочки та батька припинилося з ініціативи ОСОБА_5 , оскільки відповідач не поділяв спосіб життя дочки відповідно до вчення релігійної громади.

Твердження позивача щодо аморального способу життя відповідача також не знайшло свого підтвердження. Відповідач працює, одружений, від шлюбу має сина. 27.11.2024 року фахівцями із соціальної роботи по Дніпровському району було здійснено обстеження умов проживання родини ОСОБА_9 , що підтверджується листом Запорізького міського центру соціальних служб від 16.12.2024 року, жодних обставин, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача не встановлено: санітарно - гігієнічний стан житла задовільний, малолітньому ОСОБА_5 створені належні умови для навчання та розвитку.

Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1).

Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

ОСОБА_1 не довела необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували. Аргументи позивача зводяться до бажання мати повноцінну, ідеальну сім`ю, місця в якій для відповідача немає і ніколи не було. Позивач не приховує свого розчарування відповідачем, сторони мають неприязні стосунки, сварки влаштовували навіть під час судових засідань, висловлювали взаємні образи, незважаючи що кожен з них має власну сім`ю вже більше десяти років.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_5 є членами релігійної громади, яка для дитини має визначальний вплив на формування її світогляду та формування уявлень про сім`ю та роль батька у родині. Відповідач у повній мірі не відповідає релігійним переконанням ОСОБА_5 , що є визначальним у формуванні її думки про відповідача, як про особу, яка не гідна бути для неї батьком.

Проте на думку суду, невідповідність відповідача ідеалам дитини про батька, а також її щире бажання мати іншого (кращого на її думку ніж відповідач) батька, не є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від суду ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

На думку суду, застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним та невиправданим, сімейні стосунки між дочкою та батьком можуть бути відновлені, особливо якщо батько докладатиме більше зусиль для покращення їх стосунків.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Проголошення тексту рішення 03.06.2025 року о 12 год. 20 хв.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ,

Третя особа: Орган опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, , адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. П. Сагайдачного, буд. 1а.

Третя особа: Орган опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. М. Симчича, 56.

Суддя: Філіпова І. М.