КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/5467/24 Головуючий у суді першої інстанції - Ул`яновська О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1657/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М.,Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скаргиОСОБА_3 , яка подана адвокатом Сусліковим Юрієм Анатолійовичем та

ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Студзінським Максимом Анатолійовичем

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Територіальний сервісний центр 3246, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 рокуОСОБА_3 звернулася до суду із позовними вимогами про про визнання договору купівлі-продажу недійсним та про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову вказувала, що 23.04.2011 позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . У травні 2023 року подружжя за спільні кошти придбало у спільну сумісну власність автомобіль VolksvagenPassat, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_1 , який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

З жовтня 2023 року подружжя припинило шлюбні відносини, ведення спільного господарства та бюджету.

У січні 2024 року позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 здійснив відчуження рухомого майна на користь свого батька ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №3246/2023/4222494 від 29.12.2023 транспортного засобу. При цьому, чоловік ОСОБА_2 фактично продовжує володіти та користуватись даним автомобілем, ОСОБА_4 не має посвідчення водія та не вміє керувати автомобілем, він не міг не знати, що автомобіль був придбаний у період шлюбних відносин з ОСОБА_6 за спільні кошти. Позивач згоди, в тому числі письмової, на відчуження транспортного засобу, не надавала, ОСОБА_2 не отримував дозволу від позивача на продаж даного автомобіля.

Посилаючись на викладене, просила суд:

визнати недійсним договір купівлі - продажу № 3246/2023/4222494 від 29.12.2023 транспортного засобу Volksvagen Passat, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1968. номер кузова НОМЕР_1 , який був укладений між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем.

у порядку поділу спільної сумісної власності (спільною подружнього майна) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_3 , право власності па 1/2 частину транспортного засобу Volksvagen Passat, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_1 .

Рішенням Святошинського районного суду містаКиєвавід 23 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу №3245/2023/4222494 від 29.12.2023 транспортного засобу VolksvagenPassat, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_2 таОСОБА_4.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн та судові витрати у розмірі 302,80грн.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову та в частині розподілу судових витрат, позивачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати, увалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, щосуд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_3 не заявляла позовної вимоги про отримання еквіваленту вартості своєї частки у спільному майні. У даному випадку ОСОБА_3 заявляла позов про поновлення її права власності на спірний транспортний засіб шляхом визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу цього майна подружжя та після цього і про поділ вказаного об`єкта права спільної сумісної власності подружжя у рівних частках.

Відповідач ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, зокрема, при заявлені позовної вимоги про отримання еквіваленту вартості майна, яке було відчужено без згоди одного з подружжя, особа має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. Тобто, заявлення позовної вимоги про визнання договору недійсним не захищає та не відновлює порушене право позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Сусліков Ю.А. вказує, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог є законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає безпідставною, просить відмовити у її задоволенні.

Відзиви на апеляційні скарги від інших учасників справи не надходили.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представник позивачки адвокат Сусліков Ю.А., який підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив. Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - адвокат Студзінський М.А. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу відповідача, апеляційну скаргу позивачки просив залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скаргаОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено, що 23.11.2011 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 55).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2024 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 131-132).

У період шлюбних відносин, а саме, 23.05.2023 подружжя придбало транспортний засіб VolksvagenPassat, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_1 , який був перереєстрований на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 3242/2023/3835079, укладеного в ТСЦ 3242 (а.с. 36-37).

У подальшому, 29.12.2023 в ТСЦ 3246 транспортний засіб VolksvagenPassat, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_1 був перереєстрований на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №3245/2023/4222494 (а.с. 36-37).

Позивачка не надавала згоду на відчуження автомобіля.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставоюнедійсностіправочину є недодержання в момент вчиненняправочину стороною (сторонами) вимог, яківстановлені частинами1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщойогонедійсністьвстановлена законом (нікчемнийправочин). У цьомуразівизнання такого правочинунедійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщонедійсністьправочину прямо не встановлена законом, але одна ізсторінабоіншазаінтересована особа заперечуєйогодійсність на підставах, встановлених законом, такийправочинможе бути визнаний судом недійсним (оспорюванийправочин) (частинатретя статті 215 ЦК України).

Поняття, зміст права власності та йогоздійсненнязакріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналізякихсвідчить, що право власностімаєабсолютний характер, йогозмістстановлятьправомочностівласника з володіння, користування і розпорядженняналежнимйомумайном. Забезпечуючивсімвласникамрівніумовиздійсненнясвоїх прав, держава гарантуєвласникузахиствідпорушеньйого права власності з боку будь-якихосіб.

За загальним правилом власниксамостійнорозпоряджаєтьсясвоїммайном.

Розпорядженняоб`єктомспільноївласності (частковоїчисумісної) маєсвоїособливості.

Відповідно до частинипершої 355 ЦК України майно, що є у власностідвохабобільшеосіб (співвласників), належитьїм на правіспільноївласності (спільнемайно).

У статті 60 СК України закріплено правило, за якиммайно, набутеподружжям за час шлюбу, належитьдружині та чоловікові на правіспільноїсумісноївласностінезалежновід того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, веденнядомашньогогосподарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійногозаробітку (доходу). Вважається, щокожнаріч, набута за час шлюбу,крім речей індивідуальногокористування, є об`єктом права спільноїсумісноївласностіподружжя.

Таке ж положеннямістить і частинатретя статті 368 ЦК України.

За вимогамичастинпершої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільнійсуміснійвласності, володіють і користуються ним спільно, якщоінше не встановленодомовленістюміж ними. Розпорядженнямайном, що є у спільнійсуміснійвласності, здійснюється за згодоювсіхспіввласників, якщоінше не встановлено законом. Згодаспіввласників на вчиненняправочинущодорозпорядженняспільниммайном, якийпідлягаєнотаріальномупосвідченню та (або) державнійреєстрації, має бути висловленаписьмово і нотаріальнопосвідчена.

Статтею 63 СК Українивизначено, що дружина та чоловікмаютьрівні права на володіння, користування і розпоряджаннямайном, щоналежитьїм на правіспільноїсумісноївласності, якщоінше не встановленодомовленістюміж ними.

Об`єктом права спільноїсумісноївласностіподружжяможе бути будь-яке майно, за виняткомвиключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 65 СК України).

Згідно з частиноютретьою статті 65 СК України для укладення одним ізподружжядоговорів, якіпотребуютьнотаріальногопосвідчення і (або) державноїреєстрації, а такождоговорівстосовноцінного майна, згода другого з подружжямає бути подана письмово. Згода на укладення договору, якийпотребуєнотаріальногопосвідчення і (або) державноїреєстрації, має бути нотаріальнозасвідчена.

Відповідно до частиничетвертої статті 369 ЦК України правочинщодорозпорядженняспільниммайном, вчинений одним ізспіввласників, може бути визнаний судом недійсним за позовоміншогоспіввласника у разівідсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхіднихповноважень.

Розірванняшлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Такемайнозалишаєтьсяїхспільноюсумісноювласністю. Тобтолишепіслявирішенняпитання про поділ майна, яке є спільноюсумісноювласністю, виділенняконкретнихчасток кожному зіспіввласників, такемайнонабуває статусу спільноїчастковоївласностічиособистоїприватноївласності.

Встановивши, щоавтомобіль марки VolksvagenPassat, 2012 року випуску, об`ємдвигуна 1968, номер кузова НОМЕР_1 , придбаний у періодперебування у шлюбіОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідачами не спростованопрезумпціюспільності майна. Відсутністьзгоди одного ізспіввласників на розпорядженнямайном, відчуженим за правочином, якийвиходить за межідрібногопобутового, є підставою для визнанняцьогоправочинунедійсним.

Визначення «дрібнийпобутовийправочин» маєоціночний характер, не маєустановлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різнихвидівдіяльності, речей і майнового стану учасниківцивільнихправовідносин, різнімежівартості.

Враховуючи, що предметом спору є автомобіль марки VolksvagenPassat, 2012 року випуску, об`ємдвигуна 1968, номер кузова НОМЕР_1 , правочинщодовідчуженнявказаногоавтомобілявиходить за межідрібногопобутового та потребувавзгодипозивача як другого ізспіввласників.

Таким чином,оскількизазначенийавтомобільнабутий за спільнікоштипід час шлюбусторін та є їхньоюспільноюсумісноювласністю. Неотриманнязгодиіншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушеннямвимог статей 60, 61, 63 СК України, і підставою для визнаннянедійсним договору купівлі-продажу спірногоавтомобілявідповідно до статей 203, 215 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу спірногоавтомобіля недійсним.

Відмовляючи у задоволенніпозовнихвимог про визнання права власності на частинуавтомобіля, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовнівимоги про визнання права власності на частину майна, що є еквівалентомвартостісвоєїчастки у спільномумайні, не є ефективним способом захиступорушеного права.

Апеляційний суд з таким висновком не погоджується.

Так, за частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як видно зі змісту позовної заяви, ОСОБА_12 заявила позов про поновлення її права власності на спірний транспортний засіб як спільного майна подружжя шляхом визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу цього майна та про поділ вказаного об`єкта права спільної сумісної власності подружжя у рівних частках. Позов не містить вимоги щодо стягнення вартості частки позивачки у спірному майні.

Відповідно до ч. 1 статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чиінтересів. У загальномурозуміннізахистцивільних прав слідрозуміти як передбачені законом способиохороницивільних прав у разіїхпорушеннячиреальноїнебезпеки такого порушення. Способами захистусуб`єктивнихцивільних прав розуміютьзакріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогоюякихздійснюєтьсяпоновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожнійконкретнійсправіпозивач на власнийрозсудобираєспосіб (способи) захистуйогопорушеного, оспорюваногочиневизнаного права.

Аналізнаведеногодаєпідстави для висновку, щозаконодавчіобмеженняматеріально-правовихспособівзахистуцивільного права чиінтересупідлягаютьзастосуванню з дотриманням статей 55, 124 КонституційУкраїни та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якихкожна особа має право саме на ефективнийзасіб правового захисту, не заборонений законом.

Вирішуючипитанняефективності способу захиступорушеного права шляхом пред`явленняпозовнихвимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснувала, щопред`явлення позову стороною договору абоіншою особою (зацікавленою особою) про визнаннянедійсним договору є ефективним способом захиступорушеного права у разі, якщотакийпозов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/абочастки в спільномумайніподружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/абоодночасноговиділеннячастки в порядку поділу майна подружжяабовстановлення порядку користуванняциммайномтощо. При цьомупідлягаєвстановленнюдобросовісність, насамперед, набувача за таким договором (постанова ВеликоїПалати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)).

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що позовнівимоги про визнання права власності на частинуспільного майна подружжя в даному випадку є ефективним способом захиступорушеного права позивачки.

Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Крім цього, у зв`язку із частковим скасуванням судового рішення і задоволенням позову відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат та покладає на відповідачів у рівних частинах витрати позивачки по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 11 335,63 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішенняповністюабочастково та ухвалення нового рішення у відповіднійчастиніабозміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Студзінським Максимом Анатолійовичем залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана адвокатом Сусліковим Юрієм Анатолійовичем задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду містаКиєвавід 23 травня 2024 року у відмовленій частині позовних вимог про визнання частки у праві власності скасувати та ухвалити нове, яким вказану вимогу задовольнити.

У порядку поділуспільноїсумісноївласності (спільного майна подружжя) ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_3 право власності на частину транспортногозасобуVolksvagenPassat, 2012 року випуску, об?ємдвигуна 1968, номер кузова

НОМЕР_1 .

В іншійчастинірішеннязалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_2 ),

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на

користьОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовийзбір у загальномурозмірі

11 335(одинадцятьтисяч триста тридцятьп`ять) гривень 63 копійки, по 5 667(п`ятьтисячшістсотшістдесятсім) гривень 82 копійок з кожного.

Постанова набираєзаконноїсили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено02 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова