Справа № 2-2382/11
Провадження №6/367/30/2025
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Миколаєнко П.М.,

представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження шляхом заміни стягувача його правонаступником, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , інші особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал», Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій просить: замінити вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі № 2-2382/11 на правонаступника стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»: про стягнення з боржника яким є: ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CL-SME002/128/2008; поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» термін для пред`явлення до виконання виконавчого листа: № 2-2382/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступником згідно ухвали суду є ТОВ «Ведикт Капітал», до Боржника 1 - ОСОБА_3 ; Замінити вибулого Стягувача : ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі № 2-2382/11 на правонаступника Стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CL-SME002/128/2008.

Обґрунтовуючи заяву, представник вказує, що 29 листопада 2011 року Ірпінський міський суд Київської області ухвалив рішення ро справі № 2-2382/11 про стягнення з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-SME002/128/2008.

Вказує, що 23 лютого 2016 року Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження за № 50269561 з виконання виконавчого листа № 2-2382/11

Зазначає, що 16 липня 2019 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області в наведеній судові справі було замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» було укладено Договір № 10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № CL-SME002/128/2008.

Вказує, що 19 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» було укладено Договір № 19-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», а Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № CL-SME002/128/2008.

01 листопада 2023 року рішенням єдиного учасника № 8 Товариство з обмеженою відповідальністю Кампсіс Фінанс» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал».

Представник заявника зазначає, що враховуючи той факт, що виконавчий лист: № 2-2382/11 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № CL-SME002/128/2008 перебуває на виконанні в Ірпінському міському відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № 50269561, а тому, звернення правонаступника первісного кредитора, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» із заявою про надання йому статусу стягувача до суду - відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з чим, існують правові підстави для задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну вибулого стягувача виконавчого провадження у справі № 2-2382/11 про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № CL-SME002/128/2008 на правонаступника.

У судове засідання представник заявника не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, в заяві просила розгляд справи проводити без її участі.

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах справи містяться заперечення представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заяву про заміну сторони в виконавчому провадженні його правонаступником, у яких просила відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Зазначає, що виконавче провадження № 50269406 було відкрито щодо боржника ОСОБА_3 і не має жодного відношення до ОСОБА_1 .

Вказує, що у виконавчому провадженні № 50269561 щодо боржника ОСОБА_1 судом не замінювався стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «Вердикт Капітал», отже ТОВ «Вердикт Капітал» не набув прав стягувача у виконавчому провадженні № 50269561 щодо боржника ОСОБА_1 , станом на сьогодні стягувачем у виконавчому провадженні № 50269561 є ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (підтверджується роздруківкою результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 23 жовтня 2023 року за № АСВ 50269561 доданою ТОВ "Дебт Форс" до заяви про заміну стягувача правонаступником) Тож за фактичної відсутності прав стягувача у ТОВ «Вердикт Капітал» до боржника ОСОБА_1 таке право не може бути передано новому стягувачу, тому вимога ТОВ «Дебт Форс» щодо заміни вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № 50269561 у справі № 2-2382/11 щодо боржника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Наголошує, що у ТОВ «Дебт Форс» відсутнє право вимоги за кредитним договором № CL- SME002/162/2008 від 28 березня 2008 року зазначеному для стягнення у виконавчому листі по справі № 2-2382/11 (підтверджується змістом заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача правонаступником та витягами з реєстрів боржників до договорів № 10-03/23 від 10 березня 2023 року та № 19-05/23 від 19 травня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, доданими до заяви), оскільки виконавчий лист по справі № 2-2382/11 видано на стягнення заборгованості по кредитним договорам № CL-SME002/128/2008 від 13 березня 2008 року тa № CL-SME002/162/2008 від 28 березня 2008 року, а заявник «придбав» право вимоги лише за одним із них, то за таких обставин беззаперечним є факт того, що заміна стягувача за таким виконавчим листом суперечить вимогам закону та є неможливою та задоволенню не підлягає.

Вказує, що з 15 липня 2022 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», втратило право на пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-2382/11, отже, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за власним бажанням не скористалося своїм правом на примусове стягнення боргу. ТОВ «Дебт Форс» у своїй заяві також не вказує на обставини непереборної сили які б завадили ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» скористатися своїм правом на примусове стягнення боргу та не підтверджує це відповідними доказами.

Зазначає, що ТОВ «Дебт Форс» необхідно мати не лише документи про право вимоги (оригінали кредитних договорів чи копії засвідчені банком, договорів застави, договорів про внесення змін до них, меморіальних ордерів чи платіжних доручень про перерахування кредиту, платіжних документів про сплату коштів за кредитним договором, розрахунок переданого права вимоги з посиланням на вказані раніше документи), а й документи які є важливими для здійснення цих прав (в тому числі оригінали усіх у ланцюгу передач договорів відступлення права вимоги від первісного кредитора (яким є ОТП банк), акти приймання передачі оригіналів документів про право вимоги, а також рішень суду, позовних заяв, відзивів, іншої переписки, тощо), оскільки саме усі документи і дають можливість встановити розмір права, а також обсяг переданих правонаступнику прав.

Стверджує, що ТОВ «Дебт Форс» на підтвердження переходу прав вимоги до нового кредитору не надано належних доказів.

Крім того, зазначає, що 26 листопада 2012 року ОСОБА_3 передав, а представник за довіреністю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Кузьменко Сергій Миколайович прийняв заставне майно: два автомобілі Mercedes-benz (модель Sprinter 416 CDI) з реєстраційними номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . Майно було передано представнику ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за актами приймання-передачі автотранспортних засобів на виконання пункту 6.6 Договірів застави автотранспортних засобів № PC-SME002/162/2008 від 28 березня 2008 pоку та № PC-SME002/128/2008 від 30 березня 2008 року, отже борг є повністю погашеним та відступлення права вимоги за неіснуючим боргом є кримінальним злочином.

Стверджує, що договори № 10-03/23 від 10 березня 2023 року та № 19-05/23 від 19 травня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги кредитного договору в іноземній валюті (USD), є недійсними в силу закону.

Зазначає, що ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті, перехід прав власності на валютні цінності та (або) прав вимоги та пов`язаних із цим зобов`язань), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, така позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року по справі № 461/2900/11 де Верховний Суд визнав незаконним відступлення права вимоги до юридичної особи, яка не є фінансовою установою та не має ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, та в Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року прийнятою в справі № 756/668/15-ц, де зазначається, що здійснення операцій факторами, предметом яких є передача прав вимоги за кредитом в іноземній валюті, потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операції з валютними цінностями.

Вказує, що враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, вважає, що заява ТОВ «Дебт Форс» не підлягає задоволенню, оскільки ТОВ «Дебт Форс» не є правонаступником ТОВ «Кампсіс Лігал» і задоволення заяви в такій редакції не відповідає вимогам матеріального права.

Зазначає, що після пред`явлення вимоги Кредитний договір № CL-SME002/128/2008 від 13 березня 2008 року припинив свою дію, а ПАТ «ОТП банк» втратив право нараховувати передбачені договором відсотки, комісії та пеню, зазначена у судовому рішенні по справі № 2-2382/11 від 29 листопада 2011року сума заборгованості за кредитними договорами є остаточною та не могла бути збільшена та нарахована в подальшому. Вищезазначене беззаперечно свідчить про недостовірність даних щодо кредитного договору CL-SME002/128/2008 від 13 березня 2008 року вказаних в витягах з Реєстру боржників до договорів № 19-05/23 від 19 травня 2023 року та № 10-03/23 від 10 березня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони в виконавчому провадженні його правонаступником.

Суд, заслухавши представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними договорами від 13 березня 2008 року № СL-SME002/128/2008 та від 28 березня 2008 року № СL-SME002/162/2008 в розмірі 98 102 (дев`яносто вісім тисяч сто два) доларів США 23 центи, а також судові витрати по справі в розмірі 1 820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень 00 копійок.

На виконання рішення суду відкрито виконавчі провадження № 50269406 від 23 лютого 2016 року на підставі виконавчого листа Ірпінського міського суду Київської області виданого 11 червня 2012 року, в якому боржником значиться ОСОБА_3 , стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та виконавче провадження № 50269561 від 23 лютого 2016 року на підставі виконавчого листа Ірпінського міського суду Київської області виданого 11 червня 2012 року, в якому боржником значиться ОСОБА_1 , стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 50269406 замінено стягувача з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Тобто питання про заміну стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні № 50269561, де боржником є ОСОБА_1 не вирішувалось, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» уклав договір відступлення права вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», який є стягувачем у виконавчому провадженні № 50269406, де боржником є ОСОБА_3 .

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Частинами 1, 2, 5статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм права, дає підстави дійти висновку, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, у тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Згідно Правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20.11.2013 року (справа №6-122 цс 13), виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав , у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

У зв`язку з тим, що питання про заміну Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні № 50269561 не вирішувалось, попри наявність договору відступлення права вимоги між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», останній є стягувачем лише у виконавчому провадженні № 50269406, де боржником є ОСОБА_3 , а тому вимога про заміну вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальність «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № 50269561 від 23 лютого 2016 року, не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміни стягувача у виконавчому провадженні № 50269406, де боржником є ОСОБА_3 , слід зазначити наступне.

Згідно ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року №8 дав роз`яснення, що перелік причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено. А тому, відповідно до ст.89 ЦПК України, суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З судової практики поважними причинами для поновлення строку здебільшого визнаються отримання не з вини стягувачів виконавчих листів після закінчення пред`явлення їх до виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини ( факти порушення її прав ), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Отже, недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.

Згідно рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не наведено будь-яких обставин, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, зокрема первісним стягувачем (кредитором).

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Герін проти Франції» від 29 липня 1998 року п.37).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Отже, аналізуючи викладені обставини та докази, суд дійшов висновку, що заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» жодним чином не обґрунтовує причини пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, не надає відповідних доказів поважності причин пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому в задоволенні вимог заявника щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа виданого Ірпінським міським судом Київської області у справі № 2-2382/11 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами № CL-SME002/128/2008 від 13 березня 2008 року та № CL-SME002/162/2008 від 28 березня 2008 року в розмірі 98 102 (дев`яносто вісім тисяч сто два) долари 23 центи та судові витрати по справі в розмірі 1 820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень 00 копійок, суд вважає за необхідне відмовити.

Таким чином, не підлягає задоволенню і вимога про заміну вибулого стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі № 2-2382/11 на правонаступника стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами № CL-SME002/128/2008 від 13 березня 2008 року та № CL-SME002/162/2008 від 28 березня 2008 року.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.442, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження шляхом заміни стягувача його правонаступником, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , інші особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал», Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук