ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2012/25 Справа № 205/5370/24 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року в цивільній справі номер 205/5370/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 06.09.2017 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №02 було видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 5000,00 грн, який пізніше було збільшено до 55100,00 грн.

Однак в порушення умов вказаного договору відповідачка, отримавши від банку у кредит грошові кошти, не виконала належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором щодо своєчасного погашення заборгованості за тілом кредиту, процентів, у зв`язку з чим станом на 01.02.2024 року за нею утворилась заборгованість у загальному розмірі 92595,57 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 55012,44 грн та заборгованості за процентами у розмірі 37583,13 грн.

Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №02 від 06.09.2017 року у загальному розмірі 92595,57 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за кредитним договором №02 від 06.09.2017 року, станом на 01.02.2024 року заборгованість у загальному розмірі 92595,57 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 55012,44 грн та заборгованості за процентами у розмірі 37583,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року в справі №205/5370/24 та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідачки сплачений судовий збір.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, наявним у справі доказам, поданими як позивачем так і відповідачем, не надано належної оцінки, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування, відсутність у заяві №02 домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком публічна пропозиція на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Банк без згоди відповідачки протиправно в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт з 5000,00 грн до 55000,00 грн, чим здійснив зловживання щодо неї як найслабшої сторони. Замість, того щоб вимагати від відповідачки дострокове погашення кредиту, банк безпідставно підвищував ліміт, з метою збільшення обсягу боргу.

До того ж, після 24.02.2022 року банк заблокував картку відповідачки, при цьому підвищував ліміт під час такого блокування та позбавив її можливості сплачувати кошти в рахунок погашення боргу на її заблоковану картку. При цьому, суд першої інстанції приймаючи рішення проігнорував доводи відповідачки щодо не можливості підвищення кредитного ліміту позивачем та вищевказані висновки Верховного Суду.

В матеріалах позовної заяви позивачем наданий документ, який має назву виписка/особовий рахунок з 06/09/2017 по 01/02/2024 і містить різні номери рахунків відповідачки, проте, жодного пояснення того, яке вони мають відношення до договору №02 від 06.09.2017 року в позові та відповіді на відзив не зазначено, враховуючи, що в заяві №02 відповідач просив відкрити на його ім`я лише поточний рахунок № НОМЕР_1 , тоді як у виписці, наданої позивачем вказано рахунок № НОМЕР_2 . Тому, на думку відповідачки, у даному випадку не є не зрозумілим чи може така виписка бути належним доказом у цій справі.

В матеріалах справи відсутні докази про встановлення ліміту та на яку саме картку та докази видачі кредиту, що є самостійною підставою відмови у позові, що узгоджується з висновками, що викладені в постанові Верховного Суду від 20.05.2022 року №336/4796/18.

Тому на думку ОСОБА_1 , нараховані відсотки у розмірі 37583,13 грн, що зазначені у позові, є такими, що не обумовлені кредитним договором та нараховані позивачем безпідставно.

Крім того, строк спливу дії картки у вересні 2020 року є кінцевим строком дії кредитного договору. Отже, з 2020 року у позивача було також відсутнє право нараховувати відсотки, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Від позивача АТ «ПУМБ» відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач АТ «Перший український міжнародний банк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 181, 171, 172).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю не з`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 06.09.2017 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заяву №02 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 10зв).

Підписанням цієї заяви відповідачка підтвердила, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку).

06.09.2017 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» паспорт споживчого кредиту, в якому відповідачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, просив встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 5000,00 грн. Сторони погодили строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації зі сплатою 49% річних, реальна річна процентна ставка 59,59% та комісією у розмірі 100,00 грн за проведення обов`язкового платежу внесеного після настання платіжної дати (а.с. 11).

Як убачається із довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №02 від 06.09.2017 року, ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт до 55100,00 грн (а.с. 26).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.02.2024 року відповідачка має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №02 від 06.09.2017 року у розмірі 92595,57 грн, з яких: 55012,44 грн заборгованість за кредитом; 37583,13 грн заборгованість процентами(а.с. 26зв-31).

Випискою по особовому рахунку за період з 11.11.2018 року по 30.07.2022 року встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами (а.с. 31зв-49зв).

01.02.2024 року АТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність негайного погашення заборгованості в загальному розмірі 92595,57 грн (а.с. 23зв 25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості.

Апеляційний суд не може в повному обсязі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06.09.2017 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заяву №02 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

06.09.2017 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» паспорт споживчого кредиту, в якому відповідачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, просив встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 5000,00 грн. Сторони погодили строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації зі сплатою 49% річних, реальна річна процентна ставка 59,59% та комісією у розмірі 100,00 грн за проведення обов`язкового платежу внесеного після настання платіжної дати.

Як убачається із довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №02 від 06.09.2017 року, ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт до 55100,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.02.2024 року відповідачка має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №02 від 06.09.2017 року у розмірі 92595,57 грн, з яких: 55012,44 грн заборгованість за кредитом; 37583,13 грн заборгованість процентами.

Випискою по особовому рахунку за період з 11.11.2018 року по 30.07.2022 року встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами.

01.02.2024 року АТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність негайного погашення заборгованості в загальному розмірі 92595,57 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано оцінки тому, що після 24.02.2022 року банк заблокував картку відповідачки ОСОБА_1 , при цьому підвищував ліміт під час такого блокування та позбавив її можливості сплачувати кошти в рахунок погашення боргу на її заблоковану картку. Таким чином, апеляційний суд вважає, що вчиняючи дії щодо блокування картки банк фактично змінив строк дії кредитного договору, а саме в частині щодо його пролонгації, оскільки з цього часу відповідачка була позбавлена можливості користуватись карткою та вносити на картку грошові кошти на погашення заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що з 24.02.2022 року до 30.11.2023 року розмір заборгованості за тілом кредиту збільшено з 49995,36 грн до 55012,44 грн, а за відсотками збільшено з 1875,31 грн до 37583,13 грн.

Отже, такими діями позивач допустив зловживання своїми правами за договором, що призвело до неправомірного збільшення заборгованості.

Таким чином, на думку апеляційного суду, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №02 від 06.09.2017 року є обґрунтованими в розмірі заборгованості за кредитом у розмірі 49995,36 грн та заборгованості за процентами у розмірі 1875,31 грн.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте помилився у визначенні розміру заборгованості, оскільки не врахував наведені вище оставини.

Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не в повному обсязі виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та відстрочення відповідачці сплати судового збору на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року, оскільки за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 мала сплатити судовий збір у розмірі 3633,30 грн, рішення суду першої інстанції було змінено в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором, тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2035,49 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» () за кредитним договором №02 від 06 вересня 2017 року, станом на 01 лютого 2024 року заборгованість у загальному розмірі 51870,67 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 49995,36 грн та заборгованості за процентами у розмірі 1875,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2035,49 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Судді: