П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м. Київ

Справа № 754/8463/19

Провадження № 22-ц/824/7834/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа державний виконавець Чорнобаївського

відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Київ) Волошин Богдан Дмитрович

стягувач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року, постановлену у складі судді Саламон О.Б., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою дії державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошина Б.Д., стягувач - ОСОБА_2 , у якій просить:

- визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

- зобов`язати державного виконавця Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Володина Б.Д., в провадженні якого перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2019 у справі № 754/8463/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в розмірі 2 000 грн. на місяць, здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням дати подання заяви про відкриття виконавчого провадження щодо заборгованості по сплаті аліментів.

Скаргу обґрунтовано тим, що 19.09.2019 Деснянським районним судом м. Києва винесено заочне рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки у розмірі 2 000 грн. щомісячно. Скаржнику не було відомо про існування вказаного рішення, а тому він надавав добровільно кошти на утримання дитини. У травні 2024 року скаржник звернувся до ОСОБА_5 , а в подальшому до суду з позовом про встановлення часу спілкування з дитиною. При цьому, ОСОБА_5 (після зміни прізвища - ОСОБА_6 ) 13.05.2024 отримала виконавчий лист по справі № 754/8463/19, а її представник - адвокат Ющенко О.О. подала до Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області за місцем народження скаржника. Вказує на те, що на час подання позову про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження був зареєстрований у АДРЕСА_1 , а в подальшому мешкає як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

Начальником Чорнобаївського відділу ДВС Волошиним Б.Д. 08.07.2024 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів та розшук майна боржника. Скаржник також дізнався від державного виконавця про те, що окрім сплати аліментів з часу подання заяви, останнім також було безпідставно нараховано заборгованість у розмірі 126 000 грн., а відтак ОСОБА_3 вимушений звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошина Богдана Дмитровича, третя особа - ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошина Богдана Дмитровича здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 з урахуванням сплачених сум.

У задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що боржник за період з 2020 року по 2021 рік сплачував аліменти на користь стягувача на утримання спільної доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтвердила особисто стягувач в процесі розгляду справи, а відтак є необхідність вказані платежі зарахувати державним виконавцем при обрахунку заборгованості, а тому дійшов висновку , що сплачені ОСОБА_3 кошти мають бути зараховані державним виконавцем в якості проведених виплат по аліментам при здійсненні повторного розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим вважає правильним зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 з урахуванням сплачених сум.

Що стосується вимог скарги про визнання неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, суд вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог скарги в цій частині, оскільки відсутні докази, які б свідчили про те, що скаржник надавав державному виконавцю всі копії платіжних документів, а державний виконавець не врахував зазначені платежі при обрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою ОСОБА_3 подав апеляційні скарги, в які посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги, яким:

- визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

- зобов`язати державного виконавця Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Володина Б.Д., в провадженні якого перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2019 у справі № 754/8463/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в розмірі 2 000 грн. на місяць, здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням дати подання заяви про відкриття виконавчого провадження щодо заборгованості по сплаті аліментів.

Зокрема зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Вказує, що на час подання позову про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження був зареєстрований у АДРЕСА_1 , а в подальшому мешкає як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи, повідомлялися належним чином.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу

Згідно зі ст. 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У ч.3 ст.195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При прийнятті рішення суд враховує, що у постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості за аліментами, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Встановлено, що у Чорнобаївському відділі державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/8463/19 на підставі виконавчого листа, виданого 13.05.2024 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 05.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.08.2022, стягувач ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Державним виконавцем Чорнобаївському відділі державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошином Б.Д. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 здійснений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Станом на 02.10.2024 нарахований борг зі сплати аліментів у розмірі 126 000 грн., що підтверджується довідкою від 02.10.2024.

Скаржник в обґрунтування вимог скарги зазначає про те, що ним в добровільному порядку, не будучи обізнаним про існування заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2019, направлялись кошти на утримання дитини, однак вказані зарахування не були зараховані державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості.

На підтвердження викладеного, скаржником надано до суду виписку по рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», при цьому стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що дійсно боржником було здійснено направлення коштів в період 2020-2021 р.р. у розмірі 16 900 грн.

При прийнятті рішення суд враховує, що у постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості за аліментами, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що у суду першої були наявні підстави для частково задоволення скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на час відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 був зареєстрований у АДРЕСА_1 , а в подальшому мешкає як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 ., а тому на думку останнього у державного виконавця Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не було підстав для відкриття виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, оскільки виконавець відкриває виконавче провадження, якщо виконавчий документ відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». За матеріалами справи державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, оскільки виконавчий документ відповідав вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у якому було зазначені всі необхідні дані про боржника, зокрема і місце його знаходження.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна