справа 278/2115/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом згідно із прохальною частиною якого просив постановити рішення про поділ земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 09 травня 2025 року вищевказана позовна заява залишена без руху із огляду на те, що позивач у прохальній частині позову заявляє вимогу щодо поділу земельної ділянки, яка фактично не є об`єктом цивільних прав. Ураховуючи наведене, судом запропоновано ОСОБА_1 сформувати свої позовні вимоги таким чином, щоб вони не суперечили законодавству України, або ж надати у розпорядження суду докази на підтвердження того, що така ділянка є сформованою або ж щодо неї є зареєстроване саме право власності попереднього власника.

16 травня 2025 року на виконання вимог вище згаданої ухвали суду представником позивача адвокатом Шматко Н.Г. на адресу суду скерована уточнена позовна заява згідно із якою ОСОБА_1 просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи у сукупності із уточненою позовною заявою ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі та необхідність визнання вищевказаної позовної заяви неподаною з подальшим її поверненням позивачу виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Так, із уточненого позову слідує, що заявник просить суд встановити порядок користування неприватизованою земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні сторін.

Проте, ч.ч. 1-2 ст. 79 Земельного кодексу України вказує на те, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Водночас, за правилами абз. 2 ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок, зокрема, здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Правила ч. 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України вказують на те, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що в силу ч. 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За правилами ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Разом із тим, приписами ч. 2 ст. 120 ЗК України унормовано, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі.

Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Тобто, виходячи із викладеного, можливо дійти висновку, що частина земної поверхні є земельною ділянкою виключно коли вона має: установлені межі, певне місце розташування і визначені щодо неї права. Проте, для того щоб така ділянка стала об`єктом цивільних прав вона повинна бути сформованою, тобто їй має бути присвоєний кадастровий номер, а також відносно такої ділянки має відбутися реєстрація права власності на неї.

Водночас, заявляючи вищезгадані позовні вимоги ОСОБА_1 на підтвердження права користування земельною ділянкою загальною площею 0,25 га що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд додає до матеріалів позову виключно довідку Оліївської сільської ради № 575 від 20 червня 2013 року згідно із якою вказана земельна ділянка перебувала в користуванні батька заявника ОСОБА_3 і у приватну власність не передавалася (а.с. 14).

За таких обставин, убачається, що заявник проігнорував пропозиції суду щодо надання доказів на підтвердження того, що вищевказана ділянка є сформованою або ж щодо неї є зареєстроване право власності/користування попереднього власника, тобто доказів того, що така ділянка є об`єктом цивільних прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відтак, оскільки ОСОБА_1 не надано у розпорядження суду доказів того, що земельна ділянка щодо якої виник цей спір є об`єктом цивільних прав, то суд унеможливлений вирішити питання про відкриття провадження та здійснити подальший розгляд цієї справи.

Відповідно до речення другого ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду вищевикладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку належить визнати неподаною та повернути позивачу в порядку ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку вважати неподаною та повернути заявникові.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із цією заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 30 травня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький