провадження № 22-ц/824/9367/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 27 900,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У рішенні зазначено повне найменування сторін: позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ); відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ); третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» (місцезнаходження: 03040, м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня, б. 70, ); третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» (місцезнаходження: 03040, м. Київ, пр. Голосіївський, б. 68, ).

18 липня 2023 року Подільський районний суд міста Києва на підставі заочного рішення від 11 вересня 2020 року у справі №758/15373/18 видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 27 900,00 грн.

У виконавчому листі, окрім іншого, зазначено відомості про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

21 травня 2024 року та 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяви про приведення виконавчого листа у відповідність, у яких просила внести зміни до виконавчого листа від 18 липня 2023 року - в інформації про боржника змінити (виправити) персональні дані - ідентифікаційний податковий номер зазначити НОМЕР_3 .

Вказала, що згідно облікової картки платника податків, виданої ДФС України ОСОБА_2 присвоєно реєстраційний номер в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків НОМЕР_4 . На підтвердження наведеного надала копію нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_2 із зазначенням її РНОКПП.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року заяви позивача про виправлення описки залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 18 березня 2025 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про виправлення описки задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що оскаржувана ухвала суперечить принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Суд ухвалив рішення на основі наданих позивачем даних, однак у них була допущена описка. До заяви про виправлення описки долучено копію нотаріальної довіреності із вказівкою правильного номеру РНОКПП, так як нотаріус перевірив дані, які є достовірними та, які відповідають дійсності. Суд не перевірив правильність РНОКПП оскільки припустив правильність ідентифікаційного коду та сам не перерахував цифри.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги надіслані за адресами місцязнаходження ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» та отримані їх представниками 13 травня 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги надіслана за адресою реєстрації ОСОБА_2 за даними трекінгу поштових відправлень повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України також вважається належним повідомленням.

Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у виправленні описки у виконавчому листі, суд першої інстанції встановив, що у матеріалах справи відсутні докази, щодо присвоєння відповідачу РНОКПП НОМЕР_4 , при цьому, в позовній заяві, заявах про виправлення описки та Договорі про надання юридичних послуг №28/01/15-2 від 28 січня 2015 вказано РНОКПП саме НОМЕР_2 .

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з нижченаведених підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У ст. 129-1 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Виконавчий документ повинен бути точним. Помилки допущені у виконавчому документі, що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який видав виконавчий лист (документ).

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання про виправлення помилок, допущених у виконавчому документі в поряду ст. 432 ЦПК України, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Відповідно до п. 63.6 ст. 63 ПК України, облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Податковим номером фізичної особи є реєстраційний номер облікової картки платника податків. Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові, серією (за наявності) та номером діючого паспорта громадянина України у формі книжечки або номером діючого паспорта громадянина України у формі картки, що оформлений із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі - серія та номер паспорта). До паспортів громадянина України з числа зазначених осіб вноситься відмітка, що свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків - індивідуальний десятизначний унікальний код платника податків в Державному реєстрі фізичних осіб, тобто особистий номер для обліку в фіскальних органах для сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві окрім іншого зазначається ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі) учасника справи.

За приписами ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі ОСОБА_1 зазначила відомості про РНОКПП ОСОБА_2 які не відповідають ПК України та Положенню про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №822 від 29 вересня 2017 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції наведене залишив поза увагою, процесуальних дій з приводу усунення недоліків позовної заяви не здійснив.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що ухвалою від 02 січня 2024 року Подільський районний суд міста Києва відмовив у задоволені заяви представника позивача - Горошко М.І. про виправлення описки щодо РНОКПП відповідача в заочному рішенні Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року.

Проте в порушення п. 19 ч. 1 ст. 353 ЦПК України суд вказав, що ухвала про виправлення описки оскарженню не підлягає, чим фактично обмежив позивачку у праві на апеляційний перегляд судового рішення, а саме ухвали від 02 січня 2024 року.

Доступність апеляційного оскарження була предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Скорик проти України» ЄСПЛ звернув увагу на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які перебувають під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією.

Оскільки відомості про РНОКПП боржника ОСОБА_2 у виконавчий лист №758/15373/18 внесені на підставі відповідного заочного рішення у цій справі від 11 вересня 2020 року, відсутні підстави вважати, що описка/помилка у виконавчому документі допущена при його оформленні або видачі.

У зв`язку з цим, до внесення виправлень про РНОКПП ОСОБА_2 у заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року у справі №758/15373/18 відсутні підстави для внесення виправлень у виконавчий лист.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова