ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13265/24

Провадження № 22-ц/820/1063/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кощельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/13265/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ТзОВ «Укр кредит фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1250-4358 від 04 серпня 2023 року в сумі 105 880 грн., з яких 29 500 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 74 428 грн. 50 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1 951 грн. 50 коп. прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту, а також стягнути 2 422 грн. 40 коп. судового збору.

На підтримання заявлених позовних вимог товариство вказувало, що 04 серпня 2023 року між ТзОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, інформації щодо правил кредитування, розміщеної на веб-сайті navse.in.ua укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1250-4358, шляхом його підписання позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який разом з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідачка була попередньо ознайомлена. Відповідно до умов договору, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 29500 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту-15% від суми кредиту, знижена % ставка 1,2 % в день, стандартна % ставка 1,5 % в день.

ТзОВ «Укр кредит фінанс» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, а саме перерахувало суму кредиту на картковий рахунок, вказаний відповідачем в його особистому кабінеті. Проте, ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. Таким чином станом на 07 лютого 2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 105 880 грн., яка складається з: 29 500 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 74 428 грн. 50 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1 951 грн. 50 коп. прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту, яку і товариство просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1250-4358 від 04 серпня 2023 року в сумі 105 880 грн. та вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, вважає висновки суду першої інстанції незаконними і необґрунтованими.

Так апелянт вказує, що одноразовий ідентифікатор, введений ним і надісланий на першому етапі оформлення заявки, було використано інформаційно комунікативною системою та проставлено на згенерованому кредитному договорі без попереднього ознайомлення з істотними умовами цього договору.

Також вважає, що відсотки, нараховані відповідно до п. 4.6 договору, є саме «штрафною санкцією» за невиконання умов договору, тобто є відсотками згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а тому застосовуватися не повинні були, оскільки законом на пряму заборонено встановлювати та стягувати на період дії воєнного стану відсотки, передбачені ст. 625 ЦК України.

Таким чином, стверджує, що п. 4.6 кредитного договору суперечить п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягає визнанню недійсним, оскільки інформація щодо надання коштів в кредит була надана у нечіткий і двозначний спосіб, а дії ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розцінені як нечесна підприємницька практика.

Тому, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» подало відзив на апеляційну скаргу, посилається, що рішення суду є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи.

Так товариство вважає твердження апелянта про те, що він не був ознайомлений з усіма умовами договору хибними, оскільки шляхом підписання одноразовим ідентифікатором Правил надання споживчих кредитів та Паспорта споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, як частину Кредитного договору № 1250-4358 від 04 серпня 2023 року, апелянт прийняв усвідомлене рішення про укладання такого договору на визначених у ньому умовах, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що він не був ознайомлений з умовами договору, вони були йому нав`язані не відповідає дійсності.

Також звертає увагу, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Разом з тим товариство посилається, що проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства та апелянт був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A7494.

Окрім цього, звертає увагу суду на той факт, що апелянт в загальній кількості 7 разів оформлював кредитні відносини з товариством, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність апелянта з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору.

Зауважує, що відповідно до розрахунку заборгованості, штрафи стосовно ОСОБА_1 не нараховувались, жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф, неустойку або інших платежів за неналежне виконання умов Кредитного договору, а нарахування комісії за видачу кредиту відбувалось одноразово, та не застосовувалась як санкція до апелянта за невиконання зобов`язань.

Таким чином товариство вказує, що ним законно нараховувалися проценти за користування кредитом (згідно п. 4.6. та 10.2. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.9. кредитного договору.

Також, зазначає, в розділі 8 Кредитного договору передбачена відповідальність Позичальника за неналежне виконання Кредитного договору, однак товариство не нараховувало апелянту жодних процентів, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов Кредитного договору.

Таким чином, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 10561 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та статті 625 ЦК України.

Вказує, що строк дії даного договору сторонами відповідно до п. 4.9. договору не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась позивачем у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки Кредитний договір №1250-4358 укладений 04 серпня 2023 року, тобто до прийняття та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» то відсоткова ставка у розмірі 1,2% та 1,5% встановлені на момент укладення Договору та нарахована відповідно до умов чинного законодавства, а тому Позивач має законні підстави для нарахування відсотків за ставками 1,2% та 1,50% за період з 24 грудня 2023 по 04 лютого 2024 року.

Тому на підставі вищезазначеного ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 04 серпня 2023 року між ТзОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, інформації щодо правил кредитування, розміщеної на веб-сайті navse.in.ua укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1250-4358, шляхом його підписання позичальником електронним підписом. Відповідно за умовами якого ТзОВ «Укр кредит фінанс» надало відповідачу кредит у розмірі 29 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити нараховані відсотки відповідно до умов кредитного договору.

Дата видачі кредиту 04 серпня 2023 року.

Базовий період користування коштами складає 14 днів, останній календарний день першого базового періоду 18 серпня 2023 року.

Згідно з п. 4.6 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за зниженою процентною ставкою).

Строк кредитування тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів, з моменту перерахування Кредиту Позичальнику, дата повернення кредиту 29 травня 2024 року (п.4.9 Договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 152 338 гривень 60 копійок та включає в себе суму кредиту, проценти за користування кредитом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1250-4358 від 04 серпня 2023 року в сумі 105 880 грн. станом на 07.02.2024 року, яка складається з: 29 500 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 74 428 грн. 50 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1 951 грн. 50 коп. прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту, товариство надало суду: Договір про відкриття кредитної лінії № 1250-4358 від 04 серпня 2023 року, між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , який містить всі необхідні реквізити сторін та істотні умови кредитування і який підписаний сторонами за допомогою кваліфікованого електронного підпису; довідку щодо загальної заборгованості за укладеним договором; Правила надання споживчих кредитів; довідку про перерахування суми кредиту; лист від АТ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему Liqpay в сумі 29 500 грн на виконання умов договору № 1250-4358, вказані докази підтверджують існування між сторонами кредитних правовідносин та виконання умов кредитного договору позичальником.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі кредитного договору, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, даний кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимог Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 04 серпня 2023 року було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1250-4358, згідно якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 29 500 грн.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що він містить персональні дані позивача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, а також номер особистого електронного платіжного засобу, на який перераховуватимуться грошові кошти. Крім того, зазначені відомості про сторін договору, розмір суми кредиту, процентну ставку за кожен день та річну, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору, зазначено, що клієнту надається фінансова послуга, а саме у вигляді відкритої кредитної лінії для позичальника на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб.

Вказаний договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А7494, також ним засвідчено, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору; якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому чи його окремих положень, зокрема не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, а також отримав кредитні кошти.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, щодо обґрунтованості заявлених вимог товариства є цілком законними, підтверджуються допустимими та належними доказами, які наявні в матеріалах справи.

Разом з тим доводи апеляційної скарги про незаконність нарахування заборгованості по кредиту з посиланням на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що передбачає звільнення позичальника у період дії в Україні воєнного стану від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України та неустойки (штраф, пеня), та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначеним положенням передбачається звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Однак, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем не здійснювалося нарахування будь-яких штрафних санкції за порушення умов договору та не ставилося питання про стягнення неустойки, а заявлялися вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками у, передбаченому договором, розмірі.

Тому відповідач помилково ототожнює, що проценти за користування кредитом, що нараховуються протягом строку договору є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором.

Крім того доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості по процентах за користування кредитом значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що є несправедливим відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживача», суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що відсотки були нараховані ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» з порушенням умов договору, а також на підтвердження того, що він оспорював відповідні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом з підстав їх несправедливості у судовому порядку.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до ТзОВ «Укр Фінанс Кредит» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору.

Отже, доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Відтак суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни рішення суду, оскільки ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 травня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова