Справа № 161/7809/25
Провадження № 2-о/161/331/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Романюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем,

в с т а н о в и в :

23 квітня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Терещук Юрій Олександрович звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_1 ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що постійно проживав разом із дружиною з часу одруження - 1980 року і до дня смерті, однак були зареєстровані за різними адресами. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення своїх спадкових прав після смерті дружини.

З врахуванням викладеного, просить встановити фактпостійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 25 квітня 2025 року відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в ході судового розгляду заявник та його представник вказували, що підтримують вимоги за заявою та просять їх задовольнити.

Від заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли заяви, в яких вони вказують, що не заперечують щодо задоволення заяви про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Також встановлено, що після смерті ОСОБА_4 и відкрилась спадщина на частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 травня 1980 року по день смерті спадкодавця, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання -житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17.

Суд вважає доведеною обставину, що ОСОБА_1 проживав спільно зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, з довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений дім-45» вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживав спільно зі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитані в ході розгляду справи свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ствердили, що заявник постійно проживав на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцемОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

З дослідженої судом копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В. вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 .

Факт, який заявник просить встановити, необхідно йому для можливості реалізації права прийняття спадщини за законом.

Таким чином, надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, та те, що вимоги не містять в собі спору про право, суд вважає за можливе заяву задовольнити.

Керуючись статтями 77-80, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд -,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ) постійно проживав на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцемОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення 06 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк