Номер провадження: 22-ц/813/2125/25
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Голоденко Л.О.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2024 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_3 із позовною заявою про поділ спільного майна.

25 липня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив:

накласти арешт та заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам відчуження в будь-який спосіб (продавати, дарувати, переуступка права вимоги, заміни сторони у зобов`язані та інші способи) нежитлових приміщень квіткового пасажу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 287,2 кв.м. (реєстраційний номер №100);

накласти арешт та заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам відчуження в будь-який спосіб (продавати, дарувати, переуступка права вимоги, заміни сторони у зобов`язані та інші способи) земельної ділянки, кадастровий номер :21:016:0008, площею 0,0384 га, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01);

заборонити суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) відносно вищевказаного нерухомого майна до набрання рішенням законної сили.

29 липня 2024 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Суд вирішив:

накласти арешт та заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам відчуження в будь-який спосіб (продавати, дарувати, переуступка права вимоги,заміни сторони у зобов`язані та інші способи) нежитлових приміщень квіткового пасажу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 287,2 кв.м (реєстраційний номер №100);

накласти арешт та заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам відчуження в будь-який спосіб (продавати, дарувати, переуступка права вимоги, заміни сторони у зобов`язані та інші способи) земельної ділянки, кадастровий номер :21:016:0008, площею 0,0384 га, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01);

заборонити суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) відносно вищевказаного нерухомого майна до набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, 15 серпня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2024 року та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

06 лютого 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Глоденко Леся Олегівна, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання до апеляційного суду з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Глоденко Л.О., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір щодо поділу спільного майна, а відповідачкою вже була відчужена частина спірного майна - автомобіль марки LEXUS, модель LХ500D, 2022 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , яке є також предметом цього позову і у забезпечені якого до подання позовної заяви відмовив Київський районний суд м. Одеси (справа №947/16621/24; провадження №2/947/3849/24).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ і з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Приймаючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 12.02.2020 в справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За обставинами даної справи предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 : нежитлових приміщень квіткового пасажу, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), земельної ділянки, кадастровий номер :21:016:0008 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та автомобіля марки LEXUS, модель LХ500D, 2022 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , зокрема стягнення компенсації за його відчуження.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами був укладений 06.08.2022 (а.с. 12). Автомобіль марки LEXUS, модель LХ500D, 2022 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 був придбаний 13.04.2023 та зареєстрований за ОСОБА_2 . Вказане авто було відчужене 24.05.2024 відповідачкою ОСОБА_5 , що не оспорювалось в процесі розгляду справи (а.с. 135, 199). Позов про поділ майна подружжя був поданий 24.05.2024.

Враховуючи вказані обставини, процесуальні позиції та поведінку сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з огляду на ймовірність ускладнення виконання рішення суду по суті спору. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи скаржника.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Позивач ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом надав посвідку на тимчасове проживання в Україні, а також витяг з Реєстру територіальної громади, в якому зазначена адреса реєстрації місця проживання позивача: АДРЕСА_3 (а.с. 8,9). Крім того, позивач є одним із засновників та кінцевих бенефіцеарних власників ТОВ «ГОЛОВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КРАЇНА ВИН» (), місце знаходження якого розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , розмір статутного капіталу 2 120 000 грн з часткою відповідача 80%.

Отже, враховуючи наведене, підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову відсутні, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. При цьому, відповідач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з клопотанням про зустрічне забезпечення позову з наведенням відповідних обґрунтувань.

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків по суті заявленого процесуального питання, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Досковський Віталій Геннадійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2024 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 05 червня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда