Справа № 638/2122/25
Провадження № 2/638/3100/25
22 травня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради,
відповідач ОСОБА_1 ,
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,
З урахуванням вищевикладеного, позивач має підстави вважати об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , самочинним будівництвом, як такий, що збудовано без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.
Протоколом огляду місця події від 15.11.2023 зафіксоване використання земельної ділянки площею 0,0919 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка огороджена парканом та використовується єдиним масивом.
З урахуванням викладеного, позивач має підстави вважати, що земельна ділянка площею 0,0919 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 та буд. АДРЕСА_1 , використовується для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без відповідного рішення (розпорядження) органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо надання її у власність чи користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо цієї земельної ділянки, чим порушено вимоги ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», таким чином вбачаються ознаки самовільного зайняття зазначеної земельної ділянки. Тобто, використання земельної ділянки комунальної власності, яка не виділялась відповідачеві у власність чи користування, свідчить про порушення вимог земельного законодавства та кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки.
Так, розмір шкоди заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0919 га складає 95 019,69 грн, розрахований наступним чином: Шс = Пс х (Низ х Кн х Кк ) х Кф х Кі, Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки рекреаційного призначення, гривень 95 019,69 грн; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, га - 0,0919; Нпз - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель житлової та громадської забудови за цільовим призначенням відповідно до групи населених пунктів за чисельністю населення - 259229 грн; Кн - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів обласного значення, мм. Києва та Севастополя, - 3; Кк - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів, віднесених до курортних, - 1; Кф - коефіцієнт виду використання земель - 1; Кі - коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель - 1,329515.
Позивач зазначив, що на даний час Харківська міська рада, як власник земельної ділянки, жодних заходів щодо усунення вказаного порушення не вживала, з цивільним позовом не зверталася. Так, матеріальна шкода в сумі 95 019,69 гривень залишається не відшкодованою. Отже, тривале нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є підставою для подання позову безпосередньо прокурором.
Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.
У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.
Прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Богатирьова О.К. позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд, зі згоди позивача, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради від 01.02.2024 №23/0/250-24 також відсутня інформація про документи дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих і будівельних робіт, сертифікати про готовність об`єктів нерухомості до експлуатації за пошуковим фільтром «м. Харків, в`їзд Проектний, 4».
Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06.03.2024 за №1531/0/225-24 за інформацією Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва п АДРЕСА_1 будь-яким фізичним та/або юридичним особам, Департаментом містобудування не надавалися.
Департаментом реєстрації Харківської міської ради листом від 07.02.2024 за №346/0/50-24 повідомлено, що відповідно до інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради інвентаризаційна справа за адресою: АДРЕСА_1 не створювалась, не обліковується та у відділі відсутня, технічна інвентаризація об`єкта нерухомості за вищевказаною адресою не проводилася.
Зазначена інформація підтверджується і листом №806/04-08/24 комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».
Відповідно до довідки, виготовленої інженером з інвентаризації нерухомого майна (кваліфікаційний сертифікат AE № 002837, Експерт Нагорна Л.Б.), № 2855/2 від 15 квітня 2019 року, житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 9,5 кв.м, житловою 8,0 кв.м знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно технічного паспорту виготовленого ТОВ «Міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» від 15.04.2019, інвентаризаційна справа № 2855/1 (кваліфікаційний сертифікат AE № 002837, Експерт ОСОБА_2 ) житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами має наступні техніко-економічні показники: - житловий будинок літ. «А-1» - житлова площа 8,0 кв.м, тамбур 1,5 кв.м, висота 2,9 м, площа забудови 11,1 кв.м, рік побудови 1965; - погріб літ. «Б» рік побудови 1965; - навіс. Літ. «В» рік побудови 1970; - хвіртка № 1 рік побудови 1970; - огорожа № 2 рік побудови 1970.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 січня 2025 року, на підставі до договорів купівлі-продажу № 5154 від 19.10.2019 (1/2 частки) та № 5156 від 19.10.2019 (1/2 частки) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_3 .
На підставі договору дарування № 4229 від 17.09.2020 право власності на вищевказаний житловий будинок було набуто ОСОБА_4 .
Згідно листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 806/04-08/24 від 31.01.2024 інвентаризаційна справа за адресою: АДРЕСА_1 не створювалась, не обліковується та у відділі відсутня, технічна інвентаризація об`єкта нерухомості не проводилась.
Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради (далі - Інспекція ) № 23/0/250- 24 від 01.02.2024 інформація про документи дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих і будівельних робіт, сертифікати про готовність вищевказаних об єктів нерухомості до експлуатації наявна у відкритому доступі в Реєстрі будівельної діяльності (далі - Реєстр), розміщеному на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва («econstruction.gov.ua») з травня 2011 року.
В Інспекції та в Реєстрі за пошуковим фільтром: «м. Харків, в`їзд Проектний, 4» інформація стосовно наявності вищезазначених документів, відсутня.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.02.2024 №10-20-5-1331/0/19-24 встановлено, що за інформацією відділу №9 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до Книг записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювались до 01.01.2023, не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування землею за адресою: м. Харків, в`їзд Проектний, 3 та 4.
Згідно з відомостями Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказані земельні ділянки відносяться до земель житлової та громадської забудови і перебувають у комунальній власності Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради.
Листом від 04.03.2024 за №10-20-5-1675/0/19-24 ГУ Держгеокадастру у Харківській області надано до окружної прокуратури висновок спеціаліста щодо використання земельної ділянки площею 0,0919 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та буд. АДРЕСА_1 .
Протоколом огляду місця події від 15.11.2023 зафіксоване використання земельної ділянки площею 0,0919 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка огороджена парканом та використовується єдиним масивом.
За інформацією відділу № 9 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювались до 01.01.2023, не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування землею за адресою: АДРЕСА_2 та буд.4.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року у справі № 638/3927/24, яка набрала законної сили 02 липня 2024 року, встановлено наступні обставини, які не підлягають доказуванню у цій справі відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України:
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме: самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті.
Як зазначено у листі, розрахунок здійснено відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963 (в редакції, що діє на час проведення розрахунку), за формулою для розрахунку шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, для земель житлової та громадської забудови за такою формулою:
Шс = Пс х (Низ х Кн х Кк ) х Кф х Кі, де
Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки рекреаційного призначення, гривень 95 019,69 грн;
Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, га - 0,0919;
Нпз - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель житлової та громадської забудови за цільовим призначенням відповідно до групи населених пунктів за чисельністю населення - 259229 грн;
Кн - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів обласного значення, мм. Києва та Севастополя, - 3;
Кк - коефіцієнт, що застосовується до населених пунктів, віднесених до курортних, - 1;
Кф - коефіцієнт виду використання земель - 1;
Кі - коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель - 1,329515
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтями 127, 128 КПК України передбачено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом.
Зі змісту ст. 122 Земельного кодексу України вбачається, що право розпоряджатися землями комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб належить сільським, селищним, міським радам.
Згідно визначеного статтею 123 Земельного кодексу України порядку одержання у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, особа звертається з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. п. 12 та 14 постанови №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК України, статей 22, 1166, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли.
Відповідно до ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за таку порушення, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.
За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у заподіянні Харківській міській раді майнової шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0919 га презюмується, оскільки кримінальне провадження щодо нього за цим фактом закрито з нереабілітуючих підстав. Відтак саме на відповідача покладається тягар доказування обставин, які спростовують розмір заподіяної шкоди та/або свідчать про відсутність його вини у заподіянні шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).
За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування своєї вини, на спростування розміру заподіяної майнової шкоди, не довів наявність підстав для звільнення його від цивільно-правової відповідальності відповідно до вимог закону.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової шкоди.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України.
За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 4, ч. 5 ст. 56 ЦПК України).
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19).
Так, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Тобто, прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.
Вказана позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 за № 912/2385/18.
У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
У справі, що розглядається, встановлено, що спірні правовідносини, пов`язані з самовільним зайняттям земельної ділянки комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, порушують права територіальної громади та Харківської міської ради як розпорядника вказаної земельної ділянки.
Окружною прокуратурою листом від 11.10.2024 за №55-106-5677вих-24 повідомлено Харківську міську раду про наявні порушення та необхідність вжиття заходів реагування.
Листом від 28.10.2024 за №7425/0/225-24 Департаментом земельних відносин Харківської міської ради повідомлено окружну прокуратуру про те, що заходи цивільно-правового характеру (пред`явлення позову) щодо стягнення шкоди, завданої самовільним будівництвом на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресами: м. Харків, в`їзд Проектний, 3 та в`їзд Проектний, 4, ОСОБА_1 , Департаментом не вживалися.
Вказані обставини дають підстави стверджувати, що прокурором при пред`явлені позову дотримано процедури доведення необхідності та наявності підстав для звернення до суду з цим позовом безпосередньо прокурором в інтересах держави в особі Харківської міської ради.
На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, який підлягав сплаті за подання цього позову майнового характеру юридичною особою, поданого в електронному вигляді, тобто у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст. 12-13, 76-81, 89, 131, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273-279, 353-354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення складено 02 червня 2025 року.

Суддя І.П. Латка