Справа № 454/2293/23 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю.
Провадження № 22-ц/811/3364/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на її представника

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю житлового будинку і земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,5 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2001 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірваний 14.11.2017. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 отримав рішення Жвирківської селищної ради Львівської області №20 від 31.01.2002 про купівлю незавершеного будівництва, готовністю 64%. Рішенням виконавчого комітету Жвирківської селищної ради Львівської області від 29.11.2005 № 231 затверджено Акт про закінчення і введення в експлуатацію вищевказаного житлового будинку загальною площею 181,60кв.м. та зобов`язано ОСОБА_1 оформити право власності на житловий будинок та провести державну реєстрацію. 31.01.2006 виконкомом Жвирківської селищної ради видано свідоцтво про право власності на будинок загальною площею 264,5 кв.м., окрім того свідоцтво видано також на літню кухню, Б, сарай, В, гараж, Г. В березні 2006 року ДП Червоноградським МБТІ прийнято рішення про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 31.01.2006 за ОСОБА_1 .

Вказує, що спірний житловий будинок придбано за час перебування сторін у шлюбі за кошти обох сторін, зроблено добудову, введено в експлуатацію та належним чином зареєстровано, однак власником майна записаний ОСОБА_1 , що позбавляє її права на розпорядження спільним майном.

На підставі наведеного просила задовольнити її позом.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

-визнати за ним право особистої приватної власності на: 32/50 частки у житловому будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 264,5кв.м., та земельну ділянку площею 0,0702 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за вищевказаною адресою;

-визнати право спільної сумісної власності подружжя на: 18/50 частин у житловому будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 264,5 кв.м.; житловий будинок готовністю 28,2% та земельну ділянку площею 0,0702 га за адресою: АДРЕСА_2 ; легковий автомобіль марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску;

-в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 загальною площею 264,5 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0702 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Opel Astra OTGF69», д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, та житловий будинок готовністю 28,2% і земельну ділянку площею 0,0702га за адресою АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов обґрунтований тим, що незавершений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_1 , готовністю 64%, та земельна ділянка були подаровані йому, що підтверджується договором дарування від 13.05.2002. Вважає, що оскільки вказаний будинок був подарований, ОСОБА_2 може претендувати лише на частку в розмірі 9/50 що становить 18% від даного житлового будинку. Окрім цього у шлюбі сторони придбали житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 готовністю 28,2% та земельну ділянку площею 0,0702га за вказаною адресою; автомобіль марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. НОМЕР_2 2007р. випуску який зареєстрований за ОСОБА_2 . За таких обставин просить здійснити суд поділ майна подружжя за вищевказаним ним порядку.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02.10.2024 позов ОСОБА_2 задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано правом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

-житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,5кв.м. (житловою площею 99,6кв.м., який складається з гаражу, 6-х коридорів, 3-х підсобних приміщень, 2-х санвузлів, 2-х кухонь, 6-х житлових кімнат, під літерою А-2, літню кухню під літерою Б, сарай під літерою В, гараж під літерою Г);

-житловий будинок готовністю 28,2% та земельну ділянку площею 0,0702га за адресою АДРЕСА_2 ;

-автомобіль марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2

- право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 264,5 кв.м. (житловою площею 99,6кв.м., який складається з гаражу, 6-х коридорів, 3-х підсобних приміщень, 2-х санвузлів, 2-х кухонь, 6-х житлових кімнат, під літерою А-2, літню кухню під літерою Б, сарай під літерою В, гараж під літерою Г);

- право власності на 1/2 ідеальну частку на земельну ділянку площею 0,0702 га яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою в АДРЕСА_1 ;

- право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку готовністю 28,2% та земельну ділянку площею 0,0702га за адресою АДРЕСА_2 ;

- право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1

- право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 264,5 кв.м. (житловою площею 99,6кв.м., який складається з гаражу, 6-х коридорів, 3-х підсобних приміщень, 2-х санвузлів, 2-х кухонь, 6-х житлових кімнат, під літерою А-2, літню кухню під літерою Б, сарай під літерою В, гараж під літерою Г);

- право власності на 1/2 ідеальну частку на земельну ділянку площею 0,0702 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою в АДРЕСА_1 ;

- право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку готовністю 28,2% та земельну ділянку площею 0,0702га за адресою АДРЕСА_2 ;

- право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску.

В задоволенні іншої частини позовних вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що оскільки будинок був подарований то ОСОБА_2 може претендувати тільки на частку у розмірі 9/50 від житлового будинку, що становить 18% від житлового будинку. В шлюбі сторонами було придбано, ще наступне майно: житловий будинок готовністю 28,2 % та земельну ділянку площею 0,0720 га. за адресою АДРЕСА_2 , а також легковий автомобіль марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску. Суд дійшов неправильного висновку, що апелянт не спростував презумпцію спільного майна подружжя щодо нерухомого майна, яке є предметом спору. Вимоги ОСОБА_1 щодо визнання придбаного за час шлюбу нерухомого майна (отриманого в дар) його особистою приватною власністю ґрунтуються на законі. На думку апелянта, не заслуговують на увагу доводи позивачки за первісним позовом, що після придбання нерухомого майна за рахунок грошових та трудових затрат ОСОБА_2 вартість цього майна значно збільшилася, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач за первісним позовом не довів суду, що збільшення вартості майна є істотним і що об`єкт зазнав значних перетворень, пов`язаних з обсягом його трудових затрат. Жодних висновків судового експерта не додано, клопотань про признання будівельної товарознавчої експертизи позивачка не заявляла, а саме на позивачку за первинним позовом у спірних правовідносинах покладається обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною першою статті 62 СК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Від ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, покликаючись на доводи, викладені у відзив на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2001, який розірвано 14.11.2017, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 .

31.01.2002 Жвирківська селищна рада Львівської області надала дозвіл ОСОБА_4 на продаж незавершеного будівництва 64% готовності в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 .

25.04.2002 Жвирківська селищна рада Львівської області надала дозвіл ОСОБА_5 на продаж незавершеного будівництва в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1

13.05.2002 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено Договір дарування житлового будинку незакінченого будівництвом та земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_1 прийняв у дар від ОСОБА_5 житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0702 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

02.11.2005 державна комісія вирішила прийняти в експлуатацію індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним актом № 46. Відповідно до Акта № 46 від 02.11.2005 об`єкт в АДРЕСА_1 має такі показники: двоповерховий житловий будинок загальною площею 181,6 м.кв., який складається із шести житлових кімнат та господарських будівель: літня кухня, господарське приміщення та гараж.

29.11.2005 виконавчий комітет Жвирківської селищної ради Львівської області прийняв рішення № 231, яким вирішив затвердити Акт № 46 від 02.11.2005 про закінчення і введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 та оформити за ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок.

31.01.2006 виконкомом Жвирківської селищної ради Бурдяку І.М. видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 на житловий будинок загальною площею 264,5 кв.м. (гараж, 6 коридорів, 3 підсобних приміщення, 2 санвузли, 2 кухні, 6 житлових кімнат, літня кухня Б, сарай В, гараж Г) у АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.07.2023 право власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 264,5кв.м. зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1

17.06.2006 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку незавершеного будівництвом та земельної ділянки, за яким остання набула у власність житловий будинок незавершеного будівництва готовністю 28,2 % і земельну ділянку площею 0,0720 га у межах згідно з планом, що знаходяться в АДРЕСА_2 .

Крім цього, судом встановлено, що за час шлюбу сторони придбали транспортний засіб марки «Opel Astra OTGF69», д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Предметом спору у цій справі є поділ майна подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017 в справі № 6-1447цс17.

Сторонами не оспорюється, що житловий будинок незавершеного будівництва готовністю 28,2 % та земельна ділянка площею 0,0720 га, що знаходяться в АДРЕСА_2 , а також транспортний засіб марки «Opel Astra OTGF69», д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, набуті ними за час шлюбу та належать їм на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, між сторонами виник спір щодо віднесення до спільного майна подружжя житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 зазначала, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін, з огляду на те, що придбано під час шлюбу, а будинок в подальшому було добудовано за спільні кошти подружжя, тому таке підлягає поділу між ними в рівних частках.

Колегія суддів погоджується з такими доводами позивачки з огляду на таке.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 прийняв у дар від ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 13.05.2002, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Однак, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, первинному власнику вказаного житлового будинку ( ОСОБА_5 ) рішенням Жвирківської селищної ради надано дозвіл саме на продаж незавершеного будівництва гр. ОСОБА_1 , тому обґрунтованими є доводи позивачки, що подружжя ОСОБА_7 мало намір придбати вказаний будинок для спільного проживання.

Відповідно до зведеного оціночного акта на будинковолодіння АДРЕСА_1 вартість житлового будинку готовністю 64 % станом на 24.01.2002 становила 26 787,00 грн, основна площа будинку 117,7 кв м. Така ж інвентаризаційна вартість будинку зазначена в договорі дарування від 13.05.2002.

Відповідно до технічного опису конструктивних елементів від 24.01.2002 у будинку АДРЕСА_1 відсутня підлога, вікна та двері, сходи, опалення, сантехнічне обладнання і пристрої, дах будинку обрешітка із дошок.

Відповідно до зведеного оціночного акта на будинковолодіння АДРЕСА_1 вартість житлового будинку станом на 22.04.2004 становила 78 974,00 грн, площа будинку 264,5 кв м.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію у листопаді 2005 року, тобто добудова будинку відбулась у період перебування сторін у шлюбі та менше, ніж за чотири роки з часу укладання договору дарування.

Встановлено, що за цей період, крім добудови будинку, побудовано літну кухню, сарай, гараж.

Доказів того, що вказане будівництво було здійснено за його особисті кошти, ОСОБА_1 суду не надано.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що що грошові затрати на проведення добудови будинку, які суттєво збільшили його вартість та розмір, добудови господарських споруд, а в подальшому проведення ремонтних робіт у будинку, були спільними затратами подружжя в силу презумпції режиму спільної сумісної власності подружжя, а тому такий будинок слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із рівності часток майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також відсутності їх згоди на присудження грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для поділу майна по 1/2 частці кожному з них.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 30.05.2025

Головуючий

Судді