Справа № 2-2427/11 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б. М.
Провадження № 22-ц/811/409/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 (заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 ; державний виконавець Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандій В.М.) щодо визнання дій чи бездіяльності та розрахунку державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандій В.М від 14.10.2024 неправомірними,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою щодо визнання дій чи бездіяльності та розрахунку державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандій В.М від 14.10.2024 неправомірними.

В обгрунтування скарги покликається на те, що в межах виконавчого провадження №72618637 головним державним виконавцем Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандієм В.М. здійснюється примусове виконання виконавчого листа № 2-2427/2011, виданого 11 липня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

14 жовтня 2024 року головним державним виконавцем Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандієм В.М. зроблено розрахунок заборгованості по аліментах.

Стверджує, що вищезазначений розрахунок заборгованості ж неправомірним, оскільки головний державний виконавець не врахував оплат, здійснених ним за період з 02 листопада 2016 року по 09 квітня 2020 року.

Зазначає, що у нього не збереглося документів на підтвердження проведених оплат, однак враховуючи їх системність та відсутність між ним та стягувачем будь-яких інших правовідносин, окрім зобов`язань зі сплати аліментів, здійснені платежі повинні зараховуватися як сплата заборгованості по аліментах та враховуватися при розрахунках заборгованості.

Крім того, здійснюючи розрахунок заборгованості, головний державний виконавець не врахував, що в період з жовтня 2017 року по січень 2019 року він здійснював догляд за особою, що досягла 80-річного віку, за що отримував щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, відтак за цей період часу заборгованість за аліментами повинна розраховуватися, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.

З наведених підстав просив:

-визнати дії чи бездіяльність та розрахунок державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандія В.М від 14 жовтня 2024 неправомірними;

-зобов`язати державного виконавця здійснити інший розрахунок заборгованості по аліментах з врахуванням викладеного у скарзі.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 23 січня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 (заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 ; державний виконавець Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандій В.М.) щодо визнання дій чи бездіяльності та розрахунку державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандій В.М від 14.10.2024 неправомірними відмовлено.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 23 січня 2025 рокуоскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 11 квітня 2024 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, частково задоволено його скаргу на дії державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандій В.М. щодо виконання виконавчого листа №2-2427/2011 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та встановлено, що він, починаючи з 06 червня 2014 року, щорічно добровільно сплачував стягувачу додаткові витрати на утримання сина в розмірі 3600 грн., тому у нього відсутня заборгованість за додатковими витратами на утримання сина і така не може включатися до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

При розгляді даної справи судом не враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначає, що державний виконавець, здійснюючи розрахунок заборгованості безпідставно не врахував кошти, сплачені ним на користь стягувача, враховуючи те, що чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача і не враховувати безпосередньо копій наданих квитанцій, оскільки між ним та стягувачем відсутні будь-які інші грошові зобов`язання.

Крім того, під час розгляду його скарги, суд позбавив його права на захист та порушив інші його права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією з захисту прав людини та основоположних свобод.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду від 23 січня 2025 року у справі № 2-2427/11 та визнати розрахунок, державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандія В.М. від 14 жовтня 2024 року неправомірним та зобов`язати державного виконавця здійснити інший розрахунок заборгованості по аліментах з урахуванням викладеного у скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандієм В.М. не допущено порушень при здійсненні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 14 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження № 72618637.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1,2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України відповідно до ст. 195 СК України.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Частиною 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 72618637 з виконання виконавчого листа № 2-2427/2011, виданого 11 липня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2024 року у справі № 2-2427/11 визнано неправомірними дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандія В.М., що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2-2427/2011 року та зобов`язано головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандія В.М. провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 72618637 з урахуванням банківської виписки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та квитанцій, поданих боржником ОСОБА_1 , в яких у графі «платник» значені прізвища « ОСОБА_1 », « ОСОБА_5 », « ОСОБА_6 » щодо перерахування коштів ОСОБА_1 , сплачених ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 та з дотриманням положення частини 3 статті 197 Сімейного Кодексу України, редакція якого діяла до 05.10.2016 року, а також, з урахуванням сплачених боржником у добровільному порядку додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 300 грн. щомісячно.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року у справі №2-2427/11 визнано дії та розрахунок від 23 травня 2024 року державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандія Василя Михайловича неправомірними та зобов`язано державного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Хандія Василя Михайловича здійснити інший розрахунок заборгованості по аліментах від 23 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 2-2427/2011 від 11.07.2011 року.

14 жовтня 2024 року головним державним виконавцем Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандієм В.М. в межах виконавчого провадження № 72618637 складено розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що станом на 14 жовтня 2024 року боржнику нараховано до сплати аліментів в сумі 249980.50 грн., боржником сплачено 178688.00 грн., а заборгованість у боржника зі сплати аліментів становить 71929.50 грн.

Оскаржуючи вищезазначений розрахунок заборгованості, ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець не врахував платежів за період з 02 листопада 2016 року по 09 квітня 2020 року, сплачених ним у терміналах самообслуговування та відділеннях АТ «Державний ощадний банк України».

Згідно з листом Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 76543 від 06 листопада2023 року при внесенні коштів на рахунок отримувача через касу банку клієнту надається квитанція про оплату. У разі втрати квитанції рекомендовано звернутися за дублікатами у відділення філії Львівське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» за адресою звернення для поповнення карткового рахунку.

Згідно з листом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 22 липня 2024 року № 461/12-11/831043/2024 банк немає можливості надати квитанції за період з листопада 2016 року по вересень 2017 року, оскільки строк зберігання первинних документів, що підтверджують здійснення банківських операцій (касові, меморіальні реєстри) в банках України становить 5-10 років (залежно від виду валюти).

Однак, стверджуючи про сплату аліментів шляхом здійснення платежів в терміналах самообслуговування та відділеннях банку, ОСОБА_1 не надав жодних квитанцій чи їх дублікатів на підтвердження зазначених ним обставин.

Наявними в матеріалах справи виписками по рахунку, відкритому в філії Львівське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 , за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2020 року підтверджується, що картковий рахунок поповнено 02 листопада 2016 року на 700 грн., 08 грудня 2016 року на 500 грн., 05 вересня 2017 року на 1000 грн., 21 березня 2018 року на 995 грн., 26 червня 2019 року на 995 грн., 13 липня 2019 року на 1502.45 грн., 07 серпня 2019 року на 1990.00 грн., 20 вересня 2019 року на 1611.90 грн., 23 жовтня 2019 року на 1592.00 грн., 20 грудня 2019 року на 1791 грн., 09 квітня 2020 року 1990.00 грн.

При цьому, вищезазначені платежі не містять даних щодо їх призначення та платника, який їх здійснював, а відтак, на думку колегії суддів, не можуть підтверджувати, що ці платежі внесено саме скаржником чи іншою особою від імені скаржника з метою сплати наявної у нього заборгованості по аліментах, з врахуванням його віку та потреб.

Крім того, поповнення карткового рахунку стягувача здійснено на різні суми, а платежі не мають систематичного характеру, тому не можуть підтверджувати добровільне виконання боржником зобов`язань щодо сплати аліментів.

Зазначені платежі можуть бути додатковими коштами на утримання дитини ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності розрахунку заборгованості по аліментах від 14 жовтня 2024 року, здійсненого головним державним виконавцем Личаківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандієм В.М. в межах виконавчого провадження № 72618637.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості сплачених ним коштів, не заслуговують на увагу, оскільки скаржник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ним на картковий рахунок стягувача коштів на погашення заборгованості зі сплати аліментів, які б не були враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості.

Доводи апелянта щодо неврахування судом обставин, встановлених ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2024 року, а саме, неправомірності розрахунку державного виконавця у зв`язку з невключенням до розрахунку заборгованості здійснених ним платежів, не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначеною ухвалою зобов`язано державного виконавця провести перерахунок заборгованості боржника з врахуванням лише тих квитанцій, в яких зазначено платника.

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції його права на захист, є голослівними, оскільки ОСОБА_1 , будучи присутнім в судових засіданнях з розгляду його скарги на дії державного виконавця, не був позбавлений права користуватися послугами професійної правничої допомоги, однак таке право не реалізував.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.