Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9490/2025
Головуючий у суді першої інстанції І. Ю. Єросова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

21 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Єросової І. Ю., в примішенні Святошинського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визнати спільним боргом колишнього подружжя отримані нею кредитні кошти за угодою про надання споживчого кредиту №500704588 від 23.08.2023, укладеною між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» та просила стягнути з боржника на свою користь частку боргового зобов`язання у розмірі 47 333,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2017 по 30.11.2022. У період шлюбу з ініціативи ОСОБА_2 позивач 15.07.2021 відкрила поточний рахунок в АТ «Альфа-Банк» та взяла кредит. За рахунок кредитних коштів позивач здійснювала оплату адвокатських послуг для чоловіка шляхом перерахунку грошей з банківської картки на банківську картку, а також вирішувала побутові питання в інтересах сім`ї з його відома. Вважає, що у сторін з`явилось спільне боргове зобов`язання, яке на день її звернення до суду із позовом складає 94 667,68 грн (тіло кредиту та проценти станом на жовтень 2024 року). Оскільки відповідач добровільно не погодився брати участь у погашенні кредиту, а кредит було взято в інтересах відповідача та спільної з ним сім`ї, половину суми боргу необхідно стягнути з відповідача для погашення спільного боргу сторін як колшнього подружжя.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання кредиту спільним боргом колишнього подружжя відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволенні позову суд не взяв до уваги, що апелянт використовувала кредитні кошти виключно для потреб сім`ї і під час перебування з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, що в свою чергу не оскаржувалося відповідачем. За рахунок кредитних коштів сім`я, яка складалась, в тому числі і й з відповідача та спільної дитини сторін, забезпечувалася щоденними потребами, враховуючи комунальні платежі, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів тощо.

Суд дійшов помилковго висновку про не надання позивачем належних та допустимих доказів того, що вказана сума коштів була витрачена в інтересах сім`ї, оскільки суд не врахував, що з 15.07.2021 позивачем відкрито поточний рахунок в АТ «Альфа-Банк», а 23.08.2022 укладено акцепт пропозицію на укладення угоду про надання споживчого кредиту №500704588, в якій за умовами, а саме п. 3, встановлено, що кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором 631724658 від 15.07.2021.

Одночасно, судом першої інстанції було допущено порушення ном процесуального права. Зокрема, порушено права сторони позивача, передбачене ч.1 ст. 43 ЦПК України, оскільки судовий розгляд, призначений на конкретно визначений час та день, не було проведено. Представником позивача заявлялося, та судом було задоволено клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак після двох годинного очікування початку судового засідання, вимушено було заявлено клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з початком іншого судового засідання. Судом першої інстанції було проігноровано вказане клопотання, та проведено судовий розгляд без участі представника позивача, з запізненням в більше ніж 3 години. Також, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, допущено до участі в розгляді справи представника відповідача, яким не надано належних документів на підтвердження повноважень, та права на зайняття адвокатською діяльністю, взято до уваги заперечення відповідача, які подані не в порядку та строки, визначені ЦПК України, і самостійно протрактовані як пояснення по справі. Хоча, положення ст. 178 ЦПК України, чітко регламентують вимоги та порядок подання вказаного документа, та наслідки порушення вимог вказаної норми закону. Одночасно, вказані заперечення не долучено до матеріалів електронного провадження, не направлялося стороні позивача, а порушення права позивача на доступ до правосуддя та безпосередню участь в судовому розгляді справи через свого представника, позбавило сторону по справі реалізувати визначене ЦПК право надати пояснення, заперечення та клопотання під час судового розгляду.

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Сідько С. І., яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, підтримала подану апеляційну скаргу, просила задовольнити з викладених доводів.

Представник відповідача Іваненко Л. О. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, вважючи викладені у ній доводи безпідствними, а оскаржуване рішення законним та обгрунтованим. Не вбачала підстав для його скасування.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 14.10.2017 між сторонами було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької обл., про що зроблено актовий запис №2.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 30.11.2022 у справі №759/11501/22 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 14 жовтня 2017 року Виконавчим комітетом Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області між сторонами, за актовим записом № 2, розірвано. Заочне рішення набрало законної сили 03.01.2023.

08.07.2023 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 , який зареєстровано Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1064. Прізвища після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 15.07.2021 було відкрито поточний рахунок в АТ «Альфа-Банк», тип - кредитування рахунку, мета отримання кредиту - споживчі цілі, ліміт кредитування 128 000,00 грн, з можливістю пролонгації та максимальною сумою кредиту 200 000,00 грн.

23.08.2022 ОСОБА_5 акцептовано пропозицію АТ «Альфа-Банк» на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500704588. Тип кредиту -кредит готівкою, сума кредиту 62 522,06 грн, строк кредитування - 60 місяців, фіксована процентна ставка 27,00 %, мета отримання кредиту - на споживчі цілі.

Згідно п. 3 Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту кредит надається позичальнику дл яповернення заборгованост іза кредитни мдоговором №631724658 від 15.07.2021. Розмір - 62 522,06 грн. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (ЄДПРОУ 23494714).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_8 вказувала на те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 з ініціативою відповідача за рахунок кредитних коштів ОСОБА_5 здійснювала оплату адвокатських послуг для свого чоловіка ОСОБА_2 шляхом перерахунку грошей з банківської картки на банківську картку, а також вирішувала побутові питання в інтересах сім`ї з його відома, а тому боргові зобов`язання з повершення кредитних коштів виникли у обох сторін, які на той час перебували у зареєстроаному шлюбі.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Тлумачення пунктів 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Так, перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та необгрунтованість заявлених позивачем вимог, оскільки із умов договору не вбачається на які саме цілі були витрачені грошові кошти за кредитним договором, а позивач належними й допустимими доказами не довела, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї. При цьому суд врахував, що позивач у справі про розірвання шлюбу вказувала, що подружні відносини між сторонами припинено з 30.04.2022 та з цього часу спільне господарство не ведеться.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Саме тому, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

В постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, зроблено висновок, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц, зроблено висновок, що «при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині».

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 761/20899/19 зроблено висновок, що «виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц».

Верховний Суд у постанові від 15.05.2024 у справі №758/5172/20 сформував позицію, згідно якої якщо одним із подружжя укладений договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що свідчить про їх солідарний характер. Для визнання боргових зобов`язань спільними, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї та чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї. Оскільки договір було укладено на споживчі цілі, а позивач не довела, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, відсутні підстави для визнання боргових зобов`язань спільними.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядаєтьсясудом апеляційної інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 14.10.2017 по 30.11.2022.

Шлюб було розірвано з ініціативи ОСОБА_1 . При зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу, вона вказувала у позовній заяві про те, що шлюбні відносини між сторонами припинено з 30.04.2022 та спільне господарство з цього часу не ведеться.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 30.11.2022 у справі №759/11501/22 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між сторонами, зареєстрований 14 жовтня 2017 року Виконавчим комітетом Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, за актовим записом № 2, розірвано. Заочне рішення набрало законної сили 03.01.2023.

15.07.2021 позивач відкрила поточний рахунок в АТ «Альфа-Банк».

На той час перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 за рахунок кредитних коштів ОСОБА_1 здійснювала оплату адвокатських послуг для свого чоловіка ОСОБА_2 шляхом перерахунку грошей з банківської картки на банківську картку, а також вирішувала побутові питання в інтересах сім`ї з його відома.

Стороною позивача зазначено, що до початку військової агресії російської федерації проти України та введення на території нашої держави воєнного стану сторони, які були подружжям, сплачували платежі за кредитом. Однак, звільнившись з роботи, чим позбавивши себе стабільного заробітку, ОСОБА_2 перестав приймати участь в погашенні заборгованості. Через погіршення стану здоров`я спільної дитини сторін ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач не мала змогу працювати, а тому припинила сплачувати платежі за кредитом.

У зв`язку з неплатоспроможністю ОСОБА_1 , платежі перестали надходити на рахунок банку, у зв`язку із чим АТ «Альфа-Банк» запропонувало позивачу реструктуризацію боргу, у результаті чого нею було укладено акцепт пропозицію на укладення угоду про надання споживчого кредиту №500704588 від 23.08.2022.

Згідно п. 3 Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором №631724658 від 15.07.2021. Розмір - 62 522,06 грн. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (ЄДПРОУ 23494714).

У ході перегляду справи судом апеляційної інстанції, на спростування висновків суду, викладених судом у рішенні, ОСОБА_1 надано довідку АТ «СЕНС БАНК» від 15.05.2025 № 23356-33.4, яка підтверджує, що між ОСОБА_1 та АТ «СЕНС БАНК» укладено кредитний договір та станом на 15.05.2025 наявна заборгованість.

Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 відкрито у АТ «СЕНС БАНК», який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа Банк», 15.07.2021 укладено кредитний договір №631724658, відкрито рахунок № НОМЕР_2 у валюті «гривня». Станом на 23.08.2022 загальна заборгованість за кредитним договором №631724658 складала 62 522, 06 грн. Заборгованість перед АТ «СЕНС БАНК» за кредитним договором №631724658 від 15.07.2021 повністю погашена шляхом надання нового кредиту та укладенням кредитного договору №500704588 від 23.08.2022 на суму 62 522,06 грн. Згідно з п.3 Кредитного договору №500704588 від 23.08.2022 кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 631724658 від 2021-07-15 року. Розмір - 62 522,06 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «СЕНС БАНК» (). Станом на 15.05.2025 заборгованість за Договором № складає: прострочені відсотки за користування Кредитом - 25 749,66 грн, залишок суми кредиту 60 920, 89грн, у тому числі прострочена заборгованість по кредиту - 60 920,89 грн. Загальна сума заборгованості станом на 13.05.2025 складає 86 670,55грн.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів прийшла до висновку про те, що позивачем доведена належними та допустими доказами у справі, які не спростовані стороною відповідача, та обставина, що грошові кошти, взяті ОСОБА_1 у кредит 15.07.2021 були отримані нею у період шлюбу з ОСОБА_2 та такі кошти витрачені нею в інтересах сім`ї під час шлюбу.

Отже, у сторін виник спільний обов`язок щодо повернення грошових коштів, взятих у кредит ОСОБА_1 у АТ «Альфа Банк», оскільки кредитний договір було укладено позивачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. При цьому шлюбні стосунки та ведення спільного господарства (за матеріалами справи) сторони припинили лише 30.04.2022. Але, відповідач був затриманий 08.07.2022 року і перебував у СІЗО до 14.09.2022, з 15.09.2022 по 03.06.2024 він відбував покарання у колонії №73.

Тобто, грошові кошти у розмірі 62 522, 06 грн позивач отримала від банка за договором від 23.08.2022 та внесла їх 24.08.2022 в якості погашення заборгованості за кредитним договором від 15.07.2021.

Визначаючи розмір грошового зобов`язання, який виник у колишнього подружжя з повернення коштів, взятих позивачем у кредит в АТ «Альфа Банк», колегія суддів ураховує те, що грошові зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту від 15.07.2021 було виконано позивачем на суму 62 522,06 грн. після припинення шлюбно - сімейних стосунків з відповідачем, а тому саме ця сума була спільним боргом подружжя перед кредитором.

У зв`язку із зміною матеріального стану, позивач, з метою уникнення надмірного нарахування процентів за користування кредитном та нарахування штрафних санцій, у зв`язку ін невиконанням грошового зобов`язання перед банком, уклала у період перебування з відповідачем у шлюбі 23.08.2022 акцепт пропозицію на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500704588, в якій за умовами, а саме п. 3, встановлено, що кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором №631724658 від 15.07.2021. Таким чином позивач виконала зобов`язання по поверненню кредитору кредитних коштів та процентів за користування ними, взятих у борг 15.07.2021. Зазначене підтверджується матеріалами справи та довідкою АТ «СЕНС БАНК».

Однак такі дії були вчинені позивачем вже самостійно позивачкою, після припинення сімейних стосунків з відповідачем, а тому він зобовязаний компенсувати їй половину сплаченою нею 24.08.2022 суми заборгованості за кредитним договором від 15.07.2021 - 62 522,06 : 2 = 31 261,03 грн.

Таким чином у ході перегляду справи апеляційним судом знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги у тому, що позивач надала докази на підтвердження того, що грошові кошти за договором кредиту від 15.07.2021 були використані нею в інтересах сім`ї (подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

При цьому стороною відповідача не доведено, що такі кошти були витрачені позивачем на інші потреби, без відома та проти волі ОСОБА_2 , доведення чого було процесуальним обов`язком відповідача.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частки виконаного нею особисто грошового зобов`язання за кредитним договором у розмірі 31 261,03 грн.

Відтак доводи апеляційної скарги позивача знайшли частково своє підтвердження у ході перегляду справи апеляційним судом.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першоїстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першійстатті 89 ЦПК Українивизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що оскаржувне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачачастки виконаного ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у розмірі 31 261,03 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи судом без участі представника позивача, яка заявила клопотання про відкладення розгляду справи, не свідчать про порушення судом норм процесуального права та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду. Крім того, стороною позивача використано право на апеляційне оскарження судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо допущення до участі в розгляді справи в порушення вимог ст.60 ЦПК України представника відповідача, яким не надано належних документів на підтвердження повноважень на зайняття адвокатською діяльністю, оскільки представник відповідача брала участь у розгляді справі у малозначному спорі (малозначна справи відповідно до ціни позову) на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 13ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Згідно ч. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, за результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу задоволено частково, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 407,78 гривні, з яких: 639,90 грн - судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог та 767,88 грн - судовий збір пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) частку виконаного ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у розмірі 31 261 (тридцять одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 03 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 407 (одна тисяча чотириста сім) гривень 78 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 29 травня 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна