ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2215/23 Номер провадження 22-ц/814/329/25Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

секретар: Грицак А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 01 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Кобеляцький Центр первинної медико-соціальної допомоги», головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Кобеляцький Центр первинної медико-соціальної допомоги» Шевченко Жанни Михайлівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров`ю, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року позивач звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом провідшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров`ю, у якому просив:

1. Визнати незаконним та протиправними дії та бездіяльність лікаря Кобеляцької ПМСД Шевченко Жанни Миколаївни;

2. Визнати незаконним та протиправними дії головного лікаря Кобеляцького ПМСД Коломієць Л.А., що виразилися в тому, що вона 12.10.2020 року дала вказівку лікарю ОСОБА_3 не виписувати ліки сорбілакт та реосорбілакт.

3. Стягнути з Кобеляцького відділення Державного казначейства України кошти у сумі 627,65 грн. за завдану матеріальну шкоду та 17000 грн. моральну шкоду, завдану ОСОБА_4 , яка 12.10.2020 не виписала пільгові рецепти на придбання ліків.

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просив:

1. Визнати незаконним та протиправними дії та бездіяльність лікаря Кобеляцької ПМСД Шевченко Жанни Миколаївни, яка 12.10.2020 р. не приписала ліки Сорбілакт та Реосорбілакт та не виписала пільгові рецепти на ці ліки.

2. Визнати незаконним та протиправними дії головного лікаря Кобеляцького ПМСД Коломієць Л.А., що виразилися в тому, що вона 12.10.2020 року дала вказівку лікарю ОСОБА_3 не виписувати ліки сорбілакт та реосорбілакт.

3. Стягнути з Кобеляцького виконавчого комітету міської ради , так як він є розпорядником коштів , через Кобеляцького відділення Державного казначейства України кошти у сумі 627,65 грн. за завдану матеріальну шкоду та 17000 грн за завдану моральну шкоду, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які 12.10.2020 не виписали ліки сорбілакт та реосорбілакт та по їх вині позивач не придбав і ліки по пільгових рецептах.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 01 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 у редакції від 11.06.2024 року повернуто заявнику.

В апеляційному порядку ухвалу оскаржив представник за довіреністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Скарга мотивована тим , що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

Судом не враховано , що представником позивача було надано всім сторонам по справі копії позовної заяви від 10.06.2024 року ( зареєстровано в суді 11.06.2024) . Окрім того, суду надано й відповідні докази про її вручення . Єдиний, кому не вручено вказаний позов , Кобеляцький виконавчий комітет.

Проте , суд першої інстанції в порушення Конституційних прав позивача , виніс ухвалу про повернення позовної заяви заявнику.

Апелянт просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 01 липня 2024 року , та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи заяву позивача про зміну предмету позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України, та не долучено докази про направлення копії цієї заяви всім учасникам цивільного процесу засобами поштового (електронного)зв`язку, а саме відсутні докази направлення копії заяви всім сторонам по справі.

За приписами частини першої та другої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У частинах другій та четвертій статті 12 ЦПК України вказано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5, ст.12 ЦПК).

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені статтею 49 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною п`ятою статті 49 ЦПК України визначено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Отже, наведена вище норма статті 49 ЦПК України має імперативний характер, оскільки закріплює обов`язок позивача подати суду докази направлення копії відповідної заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи та обов`язок суду не приймати до розгляду та повернути заявнику таку заяву у разі неподання таких доказів.

З матеріалів справи убачається, що у червні 2024 року до суду позивачем було подано заяву про зміну предмету позову. Окрім того встановлено і те , що у додатках до вказаної заяви відсутні докази вручення чи направлення відповідної заяви усім сторонам по справі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недотримання позивачем вимог п. 5 ст. 49 ЦПК України, а тому обґрунтовано повернув позовну заяву в редакції від 11 червня 2024 року.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1 , Андрейка Олександра Тарасовича залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов