Номер провадження: 22-ц/813/1738/25
Справа № 515/1504/23
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №515/1504/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, визнання права власності на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 02 липня 2024 року у складі судді Бучацької А.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 13 вересня 2023 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що ОСОБА_2 була власником права на земельну частку (пай) площею 5,0 умовних кадастрових гектарів, посвідченого сертифікатом серії ОД №0182366, виданим на підставі рішення Татарбунарської районної державної адміністрації від 01 грудня 1999 року №279/А-99, зареєстрованого 21 березня 2000 року.

17 травня 2003 року ОСОБА_2 написала розписку про те, що отримала від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 30000,00 грн., що еквівалентно 5714 доларів США на час написання розписки, за продаж належного їй згідно Сертифікату серії ОД №0182366 права на земельну частку (пай). Справжність підпису ОСОБА_2 у розписці посвідчено державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. 17 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1979.

17 травня 2003 року ОСОБА_2 видала на ім`я ОСОБА_4 довіреність на право розпорядження належним їй згідно Сертифікату серії ОД №0182366 правом на земельну частку (пай); довіреність посвідчено державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. 17 травня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за №1980.

17 травня 2003 року ОСОБА_2 склала заповіт на ім`я ОСОБА_4 на належну їй згідно Сертифікату серії ОД №0182366 земельну частку (пай); заповіт посвідчено державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. 17 травня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за №1978.

Позивач вважає, що зазначене свідчить про домовленість між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу вказаного права на земельну частку (пай).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкову справу №118/2017 до майна померлого ОСОБА_4 відкрито Саратською районною державною нотаріальною конторою 13 квітня 2017 року; спадкоємцем майна померлого є позивач ОСОБА_1 як син. У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної частки (паю) не видається за можливе.

Посилаючись на те, що після передачі ОСОБА_4 як покупцем грошових коштів ОСОБА_2 як продавцю та передачі продавцем покупцю права на земельну частку (пай), посвідченого Сертифікатом серії ОД №0182366, між ними на підставі статей 224-225 ЦК (в редакції 1963 року чинній на час домовленостей та існуючих правовідносин) відбулося виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

За правилами частини 2 статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина 2 статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Позивач ОСОБА_1 просив:

визнати дійсним договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) у землі КСП «Україна» розміром 5,0 в умовних кадастрових гектарах посвідченого Сертифікатом серія ОД №0182366 від 21 березня 2020 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) у землі КСП «Україна» розміром 5,0 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ОД №0182366, виданим на підставі рішення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №279/А-99 від 01 грудня 1999 року (а.с.1-5).

Ухвалою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 позов не визнала, зазначивши у відзиві наступне. При вирішенні спорів щодо визнання угод дійсними на підставі частини 2 статті 47 ЦК УРСР та частини 2 статті 220 ЦК України підлягає з`ясуванню чому саме правочин не був посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення, а також чи не має інших підстав нікчемності правочину. Однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Докази ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення спірного договору відсутні. Зі змісту розписки від 17 травня 2003 року, виданої ОСОБА_2 , остання не містить будь-яких зобов`язань із визначенням конкретних строків здійснення нотаріального посвідчення договору. Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 17 травня 2003 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_4 усі повноваження щодо використання спірної земельної ділянки, зокрема, звернення до компетентних органів з питань виведення її в натурі, одержання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, її відчуження тощо, що беззаперечно свідчить про відсутність умислу відповідача на ухилення від нотаріального посвідчення договору. Натомість, незважаючи на надані повноваження, ОСОБА_4 останніми не скористався, щодо продовження строку дії довіреності до ОСОБА_2 не звертався. Відповідач жодним чином не заперечувала проти нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай). Позивач не довів в чому саме полягає ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину, що є обов`язковою умовою для визнання правочину дійсним на підставі норм, які містяться у частині 2 статті 220 ЦК України.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). При вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов`язків для сторін.

Передача грошових коштів не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності нотаріального посвідчення договору.

Крім того, згідно пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (так званий «мораторій на продаж землі») із подальшими змінами до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, не допускалася, зокрема, купівля-продаж земельних часток (паїв). Так званий «мораторій на продаж землі» було знято лише 01 липня 2021 року. Отже, враховуючи встановлені земельним законодавством обмеження щодо відчуження земельних часток (паїв), встановлену законодавством відповідальність у випадку недотримання порядку відчуження, можна дійти висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права на земельну частку (пай). При цьому, посилання позивача на положення частини 2 статті 220 ЦК України як на підставу для набуття права на земельну частку (пай), не заслуговують на увагу, оскільки визнання правочину дійсним в порядку частини 2 статті 220 ЦК України є неможливим, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину.

Звернуто також увагу на некоректність формулювання позовних вимог, зокрема, вказано, що визнається право на земельну частку (пай), а не право власності на земельну частку (пай) (а.с.39-46).

31 травня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.108-109).

28 червня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 44500,00 грн. (а.с.110-111).

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просив зменшити розмір судових витрат, пославшись на не зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, не додання детального опису виконаних робіт, неспівмірність гонорару адвоката зі складністю справи.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 02 липня 2024 року (описку виправлено ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 18 липня 2024 року) в задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42500,00 грн. (а.с.124-129, 134).

Висновок суду мотивовано безпідставністю вимог. Договір купівлі-продажу земельної частки (паю) підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації; на час виникнення спірних правовідносин був введений мораторій на продаж земельної частки (паю); не було надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної частки (паю). Підстави для застосування позовної давності за необґрунтованості вимог відсутні. Суд відхилив доводи представника позивача щодо відмови у стягненні витрат, оскільки у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив про витрати на професійну правничу допомогу, до заяви про стягнення витрат додав акт виконаних робіт від 04 червня 2024 року. Розмір стягнутих витрат суд вважав пропорційним, розумним, справедливим та співмірним із складністю справи, значенням справи для сторін, виконаним адвокатом обсягом робіт.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення судових витрат і ухвалити в частині судових витрат нове рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу (а.с.135-139).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення в частині судових витрат з підстав порушення норм процесуального права полягає наступному. Заявник не подав до суду детального опису виконаних робіт. Гонорар адвоката зі складністю справи не співмірний. Представник відповідача в акті від 04 червня 2024 року вказує послуги, зокрема, проведення аналізу судової практики, проте в жодних процесуальних документах відсутні будь-які посилання на вказані в акті рішення, які нібито були проаналізовані по справі, тому виникають сумніви щодо аналізу таких рішень. Вказана робота по підготовці відзиву на позовну заяву, заяви про застосування позовної давності, додаткових пояснень тощо не коштує суму, що зазначена представником відповідача. Виконавцем послуг взято участь у 4 засіданнях суду з розгляду справи з урахуванням тих, що не відбулись не з вини виконавця. В той же час, представник приймав участь в режимі відеоконференції, що дозволяло виконувати йому інші справи та, відповідно, не займати час на проїзд. Витати, які заявлені до стягнення, не є розумними та адекватними справі, що судом першої інстанції було проігноровано.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує безпідставністю тверджень про відсутність детального опису робіт та неспівмірності гонорару адвоката складності справи. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 5 статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріплену у статті 43 Конституції України. Усі судові рішення, на вивчення яких послався представник відповідача у акті виконаних робіт є судовими рішеннями у спорах саме щодо визнання договорів недійсними в порядку статті 47 ЦК УРСР та статті 220 ЦК України, тобто у спорах у аналогічних правовідносинах та їх вивчення було необхідним для визначення оптимальної тактики та стратегії захисту інтересів сторони відповідача у справі, а також обґрунтованості його позиції щодо відмови у задоволенні позову. При цьому аналіз судової практики полягає не тільки у вивченні тих чи інших судових рішень, а й у пошуку рішень судів у релевантних правовідносинах, у яких застосовано конкретні норми матеріального та/або процесуального права. У зв`язку з цим тривалість проведення аналізу судової практики у 6 годин для пошуку та вивчення 9 судових рішень є цілком обґрунтованою. Слід зазначити, що суд першої інстанції роботу з підготовки заяви про застосування позовної давності та додаткові пояснення у справі до переліку видів правової допомоги не включав та відповідні кошти не стягував, що вкотре доводить безпідставність та бездоказовість тверджень позивача, які до того ж не ґрунтуються на матеріалах справи. Позивачем не взято до уваги те, що представником відповідача планувалась робота із врахуванням того, що усі засідання у даній справі відбудуться, у зв`язку з чим адвокат Кірюшин А.А. був вимушений планувати своє навантаження, а саме переносити судові засідання в інших справах, відмовляти клієнтам у наданні правової допомоги у зв`язку із безпосередньою зайнятістю у розгляді даної цивільної справи тощо. Дана справа мала велике значення для сторони відповідача, репутації ОСОБА_2 у зв`язку із чим стягнуті у справі судові витрати є розумними та адекватними. Матеріали апеляційної скарги не містять жодних доказів з метою доведення надмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування (а.с.149-151).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч.1 ст.134 У+ЦПК України).

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК України).

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.3 ст.134 ЦПК України).

Позов до суду подав ОСОБА_1

ОСОБА_2 залучена позивачем ОСОБА_1 до участі у справі в якості відповідача.

Професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції надавав адвокат Кірюшин А.А. згідно Ордеру серія АА №1166519, виданого 06 листопада 2023 року Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» на підставі Договору про надання правової допомоги, укладеного 06 листопада 2023 року між Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» в особі директора («виконавець») та ОСОБА_2 («замовник»).

06 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. в системі «Електронний суд» подав до суду першої інстанції заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді; внесення додаткових відомостей про нього як про учасника справи для доступу до електронної справи №515/1504/23 (а.с.28-31).

07 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. в системі «Електронний суд» подав заперечення на клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Племениченка Г.В. від 01 листопада 2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з підстав недотримання вимог частини 2 статті 212 ЦПК України (а.с.32-33, 34).

07 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. в системі «Електронний суд» подав заяву про участь 29 листопада 2023 року у судовому засіданні режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.35-38).

08 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. в системі «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву; у відзиві, зокрема, зазначив, що «попередні судові витрати у справі, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом судової справи, складають суму 26600,00 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу (а.с.39-46, 47-49).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року справу №515/1504/23 прийнято до провадження судді за результатами автоматизованого розподілу справи після передачі справи з Татарбунарського районного суду Одеської області; підготовче засідання призначено на 18 березня 2024 року (а.с.58, 59).

06 лютого 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. в системі «Електронний суд» подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.71, 72-74).

Представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. брав участь у судових засіданнях 18 березня 2024 року, 18 квітня 2024 року, 30 травня 2024 року, 02 липня 2024 року в режимі відеоконференції (а.с.76-77, 86-88, 100-101, 118-122).

31 травня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. в системі «Електронний суд» подав заяву про застосування позовної давності (а.с.108-109).

28 червня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Кірюшин А.А. в системі «Електронний суд» подав заяву про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в сумі 44500,00 грн. До заяви додав: Квитанцію до прибуткового касового ордеру №89 від 28 червня 2024 року про прийняття від ОСОБА_2 коштів в сумі 44500,00 грн. на підставі Договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2023 року; Акт від 28 червня 2024 року виконаних робіт по Договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2023 року, який містить перелік виконаної роботи (наданої послуги) та її вартість (а.с.110-111, 112-117).

Письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від позивача ОСОБА_1 не подано.

В судовому засіданні 02 липня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Племениченко Г.В. заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Кірюшина А.А. з підстав як відсутності попереднього розрахунку суми так і з підстав недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката.

Апеляційна скарга обґрунтована як посиланнями на відмову у відшкодуванні судових витрат з підстав відсутності детального опису виконаних робіт, так і на зменшенні витрат на оплату правничої допомоги адвоката Кірюшина А.А. з підстав недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката.

Вимоги є взаємовиключними, так як за наявності підстав для відмови у відшкодуванні судових витрат відсутня необхідність аналізу дотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України, що має значення для зменшення за клопотанням сторони розміру витрат на правничу допомогу.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України, відповідно до пункту 2 частини 2 даної статті судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача у судовому засіданні заявив про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Суд відхилив доводи щодо ненадання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кірюшиним А.А., пославшись на те, що до заяви про стягнення судових витрат додано Акт від 28 червня 2024 року виконаних робіт по Договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2023 року, який містить перелік виконаної роботи (наданої послуги) та її вартість.

Дане обґрунтування приймається, відповідно, доводи апеляційної скарги щодо не подання заявником до суду детального опису виконаних робіт суперечать матеріалам справи.

Щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

За положеннями частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційна скарга містить обґрунтування співмірності розміру заявлених витрат, з яким апеляційний суд погоджується частково, а саме в частині щодо витраченого адвокатом часу на усну консультацію тривалістю у 3 години ( ОСОБА_2 проживає в с. Дивізія Одеської області, адвокат Кірюшин А.А. знаходиться у м. Києві), щодо аналізу судової практики, щодо ціни позову та значення справи для сторони з точки зору впливу вирішення справи на репутацію сторони тощо.

Так, спір підлягає вирішенню на підставі норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відповідно аналіз судової практики у цьому не є визначальним.

ОСОБА_2 вчиняла певні дії щодо належної їй земельної частки (паю), як то: складання Розписки від 17 травня 2003 року про отримання грошових коштів за "відчуження земельної частки (паю)"; складання Заповіту від 17 травня 2003 року на користь ОСОБА_4 щодо належного їй права на земельну частку (пай); видання 17 травня 2003 року Довіреності Щирбі С.А. щодо розпорядження належним їй правом на земельну частку (пай) тощо.

Вказані обставини не мали в силу чинного законодавства правого значення для задоволення пред`явленого ОСОБА_1 позову, однак підлягали врахуванню в порядку дотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України з огляду на заявлене в суді першої інстанції представником позивача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд неодноразово вказували на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню позивачем відповідачу, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не було враховано безпідставно, що має наслідком часткове задоволення апеляційної скарги та визначення до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000, 00 грн.

Справу призначено до розгляду на 15 травня 2022 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконано, порядок вручення судових повісток дотримано, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпорядилися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…»; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 15 травня 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 02 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, визнання права власності на земельну частку (пай) змінити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 29 травня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова

Є.С.Сєвєрова