Дата документу 26.05.2025Справа № 554/6468/25
Провадження № 4-с/554/21/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2025 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Шевська О.І., за участі секретаря Рябченко В.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить: зобов`язати начальника Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із частини квартири, що за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, накладений постановою АЕ-5, 25.09.2003 року ВДВС Октябрського районного управління юстиції м.Полтави виконавцем Єлісановою Ю.О., запис обтяження у вигляді арешту квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1762737 від 15.03.2005 року.

30.04.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави по справі відкрито провадження.

Представником Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надано відзив на скаргу, в якому вказали, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Першою полтавською державною нотаріальною конторою 15.03.2005 за № 1762737 зареєстровано обтяження нерухомого майна, а саме: квартири за адресою по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Підставою внесення обтяження № 1762737 від 15.03.2003 є постанова Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ постанова АЕ-5 від 25.09.2003. Відповідно до бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження та спецрозділу АСВП, у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутня інформація щодо перебування на виконанні виконавчого документа, по якому накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Надати будь-яку інформацію щодо виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 неможливо в зв`язку зі знищенням таких виконавчих проваджень.

Прохали проводити розгляд скарги за їх відсутності та вказали, що при вирішенні скарги покладаються на розсуд суду.

Заявник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прохав проводити розгляд скарги за їх відсутності, вказав, що при вирішення скарги покладаються на розсуд суду.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 25.09.2003 року постановою АЕ-5 ВДВС Октябрського районного управлінян юстиції м.Полтави Єлісановою Ю.О. було накладено арешт на частину квартири, яка належить ОСОБА_1 , на праві власності.

15.03.2005 року за №1762737 реєстратором було зареєстровано тип обтяження арешт.

23.04.2025 року за вих.37966 від 22.04.2025 року з Шевченківським ВДВС у м.Полтаві надано відповідь, в якій вказано, що виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 у відділі не перебувають та не перебували, а тому зняти арешт з нерухомого майна є неможливим.

Відповідно до бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження та спецрозділу АСВП, у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутня інформація щодо перебування на виконанні виконавчого документа, по якому накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В контексті вищенаведеного положення Першого протоколу, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Принцип «пропорційності» (principle of proportionality), закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, а також визначений п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Судом встановлено та не заперечується Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що відносно ОСОБА_1 , відсутні виконавчі провадження. Наявність заборони відчуження майна за відсутності виконавчого провадження порушує законні права та інтереси скаржника.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У зв`язку з вищевикладеним, в даному випадку, єдиним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 , щодо скасування чинного на сьогодні арешту належного йому майна, накладеного на підставі постанови АЕ-5 ВДВС Октябрського районного управління юстиції м.Полтави про арешт майна боржника від 25.09.2003 та зареєстровану 15.03.2005 реєстратором є саме подання скарги на дії державного виконавця.

Крім того, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.

Зобов`язати начальника Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із частини квартири, що за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, накладений постановою АЕ-5, 25.09.2003 року ВДВС Октябрського районного управління юстиції м.Полтави виконавцем Єлісановою Ю.О., запис обтяження у вигляді арешту квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1762737 від 15.03.2005 року.

Копію ухвали суду направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня її складання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду виготовлена в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом ухвали суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.І.Шевська