Справа № 490/4762/16-ц
н/п 2/490/2535/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

за участю секретаря Горбань М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша Миколаївська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша Миколаївська державна нотаріальна контора, в якому позивач просив: встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки позивача та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 09 березня 1986 року по день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 є об`єктом спірної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , та право власності по частині за кожним співвласником.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що він та ОСОБА_7 у період з 09 березня 1986 року до дня її смерті проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, здійснювати перепланування квартири АДРЕСА_2 за кошти позивача та ОСОБА_7 . В результаті такого перепланування загальна площа квартири була значно збільшена та в ній зроблено ремонт. ОСОБА_7 хворіла на онкозахворювання, позивач займався її лікуванням на яке надавав свої кошти.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2018 року змінено первинного відповідача у справі ОСОБА_6 на її правонаступника ОСОБА_4 .

У період з 11 травня 2016 року до 11 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 17 січня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року замінено первинного відповідача у справі ОСОБА_6 на ОСОБА_5 .

У судове засідання з`явився позивач та його предстанвик ОСОБА_2 . Від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли заяви з проханням справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився з невідомих суду причин, правом на подачі відзиву не скористався.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засідання позов підтримали, просили його задовольнити.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 жовтня 2005 року, виданого на підставі розпорядження Фонду комунального майна міської ради від 31 серпня 2005 року № 2266, квартира загальною площею 50,4 кв.м. належить ОСОБА_7 .

Відповідно до технічного паспорта від 01 серпня 2005 року вказане майно є квартирою посімейного заселення розташованою на 4 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2 кімнат: кімната 12,0 кв.м.; кімната 16,7 кв.м.; коридор 9,1 кв.м.; кухня 7,2 кв.м.; вбиральня 1,0 кв.м.; санвузол 6 кв.м.; шафа вбудована 0,3 кв.м.; лоджія 1,5 кв.м.

Розпорядженням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 жовтня 2010 року № 730-р ОСОБА_7 надано дозвіл на перепланування квартири АДРЕСА_3 , згідно з проектом, погодженим міською архітектурою.

За результатами проведеного перепланування, відповідно до технічного паспорта, складеного 25 лютого 2011 року, спірна квартира складається з: кімнати 15,1 кв.м.; кімнати 12,1 кв.м.; коридор 8,1 кв.м.; кухня 10,8 кв.м.; вбиральня 2,3 кв.м.; ванна 3,8 кв.м. Загальна площа 52,2 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про права власності, виданого КП «ММБТІ» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. на праві власності належить ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 02 лютого 2016 року.

Із заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса звернулися ОСОБА_3 (син померлої), ОСОБА_6 (мати померлої) та позивач у справі ОСОБА_1 (спадкова справа №720/2015).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_7 з 01 березня 1980 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , який розірвано 20 квітня 1982 року народження, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №224. Від цього шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , який є відповідачем у справі.

Відповідно до інформації, наявної в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 213 від 24 травня 1985 року. Цей шлюб було розірвано 26 квітня 1988 року, актовий запис № 315.

Відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо у період з 09 березня 1986 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 актових записів про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 не виявлено.

З наведеного слідує, що ОСОБА_7 до 26 квітня 1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 , що є обставиною, що виключає можливість встановити факт проживання позивача та ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з 09 березня 1986 року до 26 квітня 1988 року.

Під час судового розгляду судом допитано свідка ОСОБА_10 , яка показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 постійно проживали удвох, разом. ОСОБА_11 називала ОСОБА_1 чоловіком, вони разом робили ремонт. Разом проживали з 1986 року.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він на прохання ОСОБА_7 робив ремонт у її квартирі по АДРЕСА_4 , кошти за який сплачував ОСОБА_1 , він же ( ОСОБА_1 ) і ухвалював рішення щодо ремонтних робіт.

Свідок ОСОБА_13 , яка є сусідкою ОСОБА_1 показав суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали разом як сім`я. Свідок постійно бачила їх разом, і сприймала їх як сім`ю.

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 починаючи з 27 квітня 1988 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з 27 квітня 1988 року. У означений період між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За приписами статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_7 у 2005 році (під час проживання однією сім`єю з позивачем ОСОБА_1 ) отримала право власності на квартиру АДРЕСА_2 площею 50,4 кв.м., вартість на момент приватизації 9,07 грн. Надалі отримавши дозвіл на перепланування цього житла, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проведено таке перепланування та здійснено ремонт цієї квартири, що призвело до збільшення її площі (до 52,2 кв.м.) та суттєве збільшення її вартості (станом на 195 868 грн 0 коп. станом на 2016 рік). Проведення таких будівельних робіт підтверджується наявними у справі: договорами підряду від 16 лютого 2009 року № 3-09, від 18 червня 2012 року № 29 (а.с. 89-93 том 2); актами виконаних робіт (а.с.196-209 том 1).

Щодо розміру фактичного внеску кожної зі сторін ( ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ), то суд виходить із рівності цих часток, по за кожним. Доказів які б спростовували такі висновки суду матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом частини 1 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до приписів статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Наведеним нормами встановлено, що частки у справі спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено за домовленістю подружжя.

Відповідно до частини другої статті 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За такого, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 є спільним майном позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Виходячи із презумпції рівності часток у праві власності подружжя, слід визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у праві власності на це майно є рівними та становлять по частки у праві власності.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_7 .

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та, встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу за період з 27 квітня 1988 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним майном подружжя. В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину у праві власності на спірну квартиру, а право власності на частину у праві власності на це майно залишити за ОСОБА_7 .

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (сестри ОСОБА_7 ) визнали позовні вимоги. Відповідач ОСОБА_3 , будучи достеменно обізнаний про розгляд цієї справи у суді право на подання відзиву не скористався, відповідно до статті 81 ЦПК України доказів на підтвердження своїх доводів не надав.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір сплачено під час подачі позову до суду.

Керуючись статтями 141,263-265,273,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу за період з 27 квітня 1988 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним майном поджружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.М. Шолох