Справа № 646/2227/25
Провадження № №2-з/646/5/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м.Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Чорна Б.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 646/2227/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа : приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В., третя особа : приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мінатуллаєва М.Б., про визнання правочинів недійсними,

встановив:

У провадженні суду перебувають матеріали позовної заяви про визнання правочинів недійсними, в якій позивачка просить визнати недійсним правочин Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 1226, вчинений 12 серпня 2014 року одним із співвласників ОСОБА_4 за відсутності письмової і нотаріально посвідченої згоди співвласниці квартири ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. та застосувати наслідки його недійсності, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України; визнати недійним правочин Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 276, вчинений 30 березня 2024 року одним із співвласників ОСОБА_2 за відсутності письмової і нотаріально посвідченої згоди співвласниці квартири ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мінатуллаєвою М.Б. та застосувати наслідки його недійсності передбачені ч.1 ст.216 ЦК України.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової судової справи між суддями Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17.03.2025 р. головуючою суддею визначено суддю Чорну Б.М.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.03.2025 року позовну заяву залишено без руху.

14.04.2025 року ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового розгляду.

27.05.2025 на адресу суду надійшла заява позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної влсаності ОСОБА_3 .

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначила, що предметом спору по даній справі є визначення незаконними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що була набута подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. 12 серпня 2014 року, у шахрайський спосіб, чоловік ОСОБА_4 , за відсутності згоди дружини ОСОБА_1 , проти її волі, вчинив правочин шляхом укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що нажита була подружжям за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, співвласником якої є позивачка ОСОБА_1 , за умовами якого фіктивно продав вказану спільну квартиру своїй рідній сестрі гр. ОСОБА_2 , за відсутності письмової згоди на відчуження квартири дружини ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. та зареєстровано в реєстрі р. №1226. Позивачка не була повідомлена про цей правочин та проживала в спільній сумісній власності подружжя - у вказаній вище квартирі, до 04 березня 2022 року, до того моменту коли вона була терміново евакуйована на лікування за кордон в Чехію, де перенесла операційне втручання, через бойові дії спричинені військовою агресією РФ. 26 березня 2023 року Позивачка ОСОБА_1 , повернувшись в Україну після лікування, була позбавлена можливості зайти в квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві спільної сумісної власності, через те, що ОСОБА_2 були замінені замки, чим було обмежено доступ до вказаної квартири та до особистих речей Позивачки.

Позивачка в 2023 році звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з цивільним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_2 . Під час розгляду вказаної вище справи у судовому засіданні Позивачка дізналася про те, що під час розгляду вказаної справи, з метою привласнення чужого майна частини спірної квартири, що належить позивачці на праві спільної сумісної власності, вказана квартира була перепродана ОСОБА_2 шляхом укладання 30 березня 2024 року з гр. ОСОБА_3 правочину Договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2023 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мінатуллаєвою М.Б. 30.03.2024 року р. №276. Тобто, на даний момент спірна квартира належить відповідачу ОСОБА_3 .

Так, позивачка заявляє, що має побоювання, що відповідач відчужить вказану квартиру на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза того, що відповідач може вчинити дії спрямовані на утруднення або унеможливлення виконання рішення в разі задоволення судом позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи ту обставину, що викладені в заяві обставини та надані заявником докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

У поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належать на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , одночасно вказуючи на те, невжиття забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно приведе до утруднення або неможливості взагалі виконання рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 3) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року, що набрало законної сили, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна про визнання договору купівлі продажу квартири від 12.08.2014 р. недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовлено та скасовано заходи забезпечення позову, а саме: арешт, накладений ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03.04.2015, на квартиру АДРЕСА_1 .

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).

З урахуванням того, що вказана квартира, яка розташована за адресою : АДРЕСА_2 , є власністю відповідача ОСОБА_5 , матеріали справи не містять, будь-яких даних про дійсний та реальний намір відповідача відчужити своє майно, а фактично заява про забезпечення позову ґрунтується лише на необґрунтованих припущеннях позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 02.05.2025 р., яка набрала законної сили, та не оскаржувалась заявницею, було відмовлено в задоволенні аналогічної заяви про забезпечення позову, поданої заявницею з таких же підстав.

Враховуючи викладене, перевіривши аргументованість поданої заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст.149-153,260,261,353 ЦПК України, суддя,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя Б.М.Чорна