КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/3719/25 Головуючий у суді І інстанції Анохін А.М.
Провадження № 22-ц/824/7622/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства водних ресурсів України, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі 761/17915/24, тому наявні підстави, передбачені пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України, для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд не оцінив та не дослідив зміст рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року у справі № 761/17915/24, відповідно до якого причиною звернення до суду являється тривале, невмотивоване ненадання відповіді на запит від 02 липня 2023 року «02.07.23 УВР запит не передані Старосільці», тоді як в даній справі причиною звернення до суду являється тривале, невмотивоване ненадання відповіді на запит від 02 липня 2023 року «02.07.23 УВР запит Вільня», що свідчить про відмінність предметів позову.

Отже, підстави позову у справі № 761/3719/25, що розглядається, є відмінними від тих, які мають місце в межах справи № 761/17915/24, а тому суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження у справі, безпідставно обмеживши права позивача на доступ до правосуддя через подання іншої позовної заяви до того ж відповідача, але з інших підстав.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідач та третя особа причини неявки їх представників до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави визначено у статті 186 ЦПК України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Тобто, основоположними критеріями, які суд має встановити, вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження у справі, є суб`єктивний склад правовідносин, в яких було ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили, а також порівняння предмета спору у спірних правовідносинах та підстав позовних вимог.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 747/26/23.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27 березня 2020 року у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах роз`яснювала, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанова від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; постанова від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7; постанова від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наприклад висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 у справі № 910/719/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15 тощо).

Тлумачний словник української мови містить визначення поняття тотожності, а саме роз`яснює, що це є цілковита схожість чого-небудь, подібність одного до одного за своєю суттю й зовнішніми ознаками та виявом.

Отже, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

При цьому, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 351/257/20.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства водних ресурсів України, в якому просив стягнути з відповідача 40 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому діями (бездіяльністю) органу державної влади щодо неналежного розгляду запиту про надання інформації від 02 липня 2023 року «02.07.23 УВР запит Вільня», які були визнані протиправними рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 240/35395/23 та рішенням цього ж адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 240/4650/24.

В зазначеному вище запиті позивач просив Сектор Державного агентства водних ресурсів України в Житомирській області та Державне агентство водних ресурсів України надати інформацію про те, кому та згідно якого документу передано в оренду об`єкт водного фонду, що знаходиться на території Коростишівської територіальної громади в с. Вільня, умови оренди та їх виконання орендарем.

Суд першої інстанції на підставі відомостей, які містяться на офіційному сайті Судова влада, встановив, що 30 липня 2024 року ухвалено рішення у справі № 761/17915/24 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, Державної казначейської служби, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди, яким стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн компенсації моральної шкоди.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що позивач обґрунтував позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що Сектор Державного агентства водних ресурсів України в Житомирській області та Державне агентство водних ресурсів України допустили бездіяльність щодо розгляду його запиту про надання інформації від 02 липня 2023 року «02.07.23 УВР запит не передані Старосільці», яка була визнана протиправною рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі № 240/35373/23.

В цьому запиті позивач просив відповідача надати інформацію про перелік об`єктів водного фонду на території Старосілецької територіальної громади Житомирського району не переданих в оренду чи користування.

Таким чином спірні правовідносини між сторонами у цій справі є подібними правовідносинам у справі № 761/17915/24, в якій ухвалене судове рішення про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, але вони не є тотожними у зв`язку з відсутністю однієї зі складових, необхідних для застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, а саме підстав, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив зміст позовної заяви у даній справі та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, не врахував, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у справі № 761/17915/24 було протиправне ненадання відповіді на запит від 02 липня 2023 року «02.07.23 УВР запит не передані Старосільці», тоді як в цій справі підставою звернення до суду з позовом є протиправне ненадання відповіді на запит від 02 липня 2023 року «02.07.23 УВР запит Вільня», що свідчить про відмінність підстав, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у зазначених справах.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з огляду на те, що судове рішення у справі № 761/17915/24, яке набрало законної сили, є тим рішенням суду, за наявності якого в розумінні приписів пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суд має відмовити у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови у відкритті провадження у цій справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У такому випадку відсутні підстави для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкодинаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній