Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/142/25
Єдиний унікальний №733/162/25
Рішення

Іменем України

29 травня 2025 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Чигрин Л.М.,

позивача ОСОБА_1 та

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання дитини,

установив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив встановити факт самостійного виховання ним свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2022 року. Від спільного проживання в шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . На підставі договору від 05 грудня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Варзагером Л.Ф., визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту реєстрації договору дитина проживає з позивачем, який самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, цікавиться станом здоров`я, має житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку. Натомість відповідачка з 30 січня 2024 року перебуває у складі ЗСУ та з цього часу як мати належної уваги, турботи та піклування дитині не надає, самоусунулась від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, в зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом та просить встановити факт самостійного виховання ним свого малолітнього сина. Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно позивачу з метою реалізації прав, передбачених законодавством для особи, яка самостійно виховує дитину, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та забезпечення як найкращих інтересів дитини.

Ухвалою судді від 30 січня 2025 року відкрито провадження по даній справі, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 25), якою також зобов`язано орган опіки та піклування Ічнянської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору про встановлення факту самостійного виховання батьком своєї малолітньої дитини та витребувано з архіву Ічнянського районного суду Чернігівської області постанову у справі № 733/2340/24 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; 27 березня 2025 року на виконання ухвали суду від 30 січня 2025 року Ічнянською міською радоюбув наданий висновок органу опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання (а.с. 40-45);28 березня 2025 року представником позивача Сакун І.А. подана заява про приєднання до матеріалів справи доказів (а.с. 50); 28 березня 2025 року представником позивача Сакун І.А. подана заява про виклик свідків (а.с. 60); ухвалою суду від 28 березня 2025 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті з викликом свідків (а.с. 58); 09 квітня 2025 року відповідачкою ОСОБА_3 подані письмові пояснення щодо позову (а.с. 63-65).

Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач, допитаний у судовому засіданні як свідок, підтримав позов та просив його задовольнити, а також пояснив, що ОСОБА_3 , будучи вагітною, вже проявляла неналежні батьківські обов`язки, так як зловживала алкоголем, палила цигарки. Вказане не припинилося і після народження дитини. Мобілізуватися до лав Збройних Сил України була ініціатива саме відповідачки, яку він відговорював, посилаючись на вік дитини, яка була на грудному вигодовуванні, на що вона взагалі не звернула увагу. За час своєї служби відповідачки періодично телефонувала йому та декілька разів приїжджала до нього, але особливої зацікавленості до дитини не проявляла, про що свідчить один з випадків, який стався у березні 2025 року, коли у дитини був розлад шлунку і він всю ніч перебував біля неї, у той час як мати дитини була в іншій кімнаті і взагалі не вийшла поцікавитися станом свого сина. Також у цей період відповідачка не завжди ночувала вдома, а коли приходила на вечір додому, то була у стані алкогольного сп`яніння. Так, у жовтні 2024 року, ОСОБА_3 , прийшла до нього додому у п`яному вигляді, висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою та погрожувала підірвати його гранатою, що стало підставою для виклику ним працівників поліції, які склали на неї протокол про адміністративне правопорушення за вчинення сімейного насильства.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Представник Ічнянської міської ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, надавши письмово заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що відповідачка доводиться їй невісткою. На її думку, остання не належно виконує свої батьківські обов`язки стосовно свого малолітнього сина, так як ще з самого народження останнього вживала алкоголь та палила цигарки. Після підписання контракту на військову службу, відповідачка періодично їй телефонувала, а з грудня 2024 року взагалі перестала їй телефонувати, два рази по «Новій Пошті» присилала сину подарунки. Коли приїжджала до сина, то не завжди ночувала вдома. У весь цей час дитина проживає разом з батьком, який самостійно її виховує.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що відповідачка доводиться їй кумою, з якою в неї нормальні відносини, хоча такі були не завжди. Вважає, що остання не належним чином виконує свої батьківські обов`язки стосовно свого сина, оскільки, як до народження, так і після його народження, вона виживала алкоголь, палила цигарки. На її зауваження даного приводу не реагувала. Після народження дитини ОСОБА_3 часто проводила час із нею, остання вживала алкогольні напої, і коли їй телефонував чоловік та питав чи скоро вона повернеться додому, вона відповідала, що повернеться тоді, коли захоче. Відповідачка неодноразово ходила з нею до військомату, де просила, щоб її мобілізували. Вона відговорювала її від цього, так як остання годувала сина грудьми, однак та її не слухала. На запитання, хто ж тоді буде займатися вихованням дитини, ОСОБА_3 говорила, що саме батько нехай і виховує свою дитину. Після підписання відповідачкою контракту, остання, коли приїжджала додому, декілька разів ночувала в неї.

Відзиву на позов відповідачкою не подано.

Пояснень щодо позову третьою особою не подано.

Заслухавши показання свідків, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), які мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

На підставі договору від 05 грудня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Варзагером Л.Ф., визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 є місце проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно довідки № 07.2-10/94 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.01.2025 року вбачається, що позивач зареєстрований разом із ОСОБА_4 АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідок, виданих закладом дошкільної освіти № 2 (ясла-садок) Ічнянської міської ради від 15.07.2024 року та 17.01.2025 року, за період відвідування ОСОБА_4 , вихованця ранньої групи дошкільного віку, мати ОСОБА_3 контакту із даним закладом, де виховується дитина, не підтримує, з працівниками не спілкується. За час перебування дитини в закладі жодного разу не з`явилася (а.с. 10, 11).

Як убачається з довідки Управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 07.01.2025 року № 12-28/18, ОСОБА_1 перебуває на обліку у вказаному органі, якому з 01.06.2024 року по 30.06.2025 року призначено допомогу при народженні дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, між пацієнтом ОСОБА_4 та КНП «Ічнянський ЦПМСД» 20.06.2022 року заключена декларація із зазначенням законного представника батька ОСОБА_1 (а.с. 13).

Довідкою КНП «Ічнянський ЦПМСД» від 17.01.2025 року зазначено, що остання видана ОСОБА_1 про те, що його син ОСОБА_4 перебуває на обліку в лікаря-педіатра ОСОБА_7 . Дитина відвідує заклад по причині хвороби або з причини профілактичних оглядів. На прийом до лікаря останнім часом (2023-2024 рр.) з`являвся тільки з батьком ОСОБА_1 . Догляд за дитиною належний, рекомендації лікаря виконуються в повному обсязі (а.с. 14).

Згідно акта оцінки потреб сім`ї/особи від 15.01.2025 року ЦНСП Ічнянської міської ради вбачається, що умови проживання родини, яка складається із батька ОСОБА_1 та сина ОСОБА_4 задовільні. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови (а.с. 15-16).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 16.01.2025 року, ОСОБА_1 належним чином забезпечує потреби сина ОСОБА_4 , який проживає разом з батьком згідно договору, укладеного між батьками (а.с. 17).

Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2024 року притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу за насильство в сім`ї стосовно свого чоловіка ОСОБА_1 , в адресу якого 21 жовтня 2024 року о 22-00 год в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , перебуваючи у п`яному вигляді, висловлювалася нецензурною лайкою (а.с. 29).

Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради № 105 від 27 березня 2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання дитини (а.с. 44).

Як убачається з висновку органу опіки та піклування Ічнянської міської ради, останній вважає за доцільне встановити в судовому порядку факт самостійного виховання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44-на звороті, а.с. 45).

Позивач з 13.03.2025 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 51).

Судом також встановлено та не заперечує проти цього позивач, що відповідачка ОСОБА_3 з 30.01.2024 року проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (стаття 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) саме позивач повинен обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним Кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22.

Надані позивачем та оцінені судом докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт умисного ухилення матері, яка на даний час проходить військову службу у лавах Збойних Сил України, від участі у вихованні свого сина, тобто ОСОБА_1 не довів, що мати дитини, взагалі не здійснює прав та не виконує обов`язків стосовно своєї малолітньої дитини, хоча в діях останньої і вбачається певне неналежне ставлення до своїх батьківських обов`язків, однак не це може свідчити про самоусунення нею від виконання батьківських обов`язків, а проживання дитини окремо від матері в силу ст. 141 СК України не впливає на обсяг її прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сам факт проживання батьків окремо та визначення місця проживання дитини із батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини.

Разом з тим, судом установлено, що відповідачка, після її мобілізації, періодично телефонувала до своєї свекрухи та чоловіка, під час розмови з якими проявляла цікавість стосовно своєї дитини, декілька разів по пошті надсилала подарки сину, а в період своєї відпустки приїжджала до останнього.

Таким чином, за змістом наведених законодавчих положень ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є обставинами, які належать до предмету доказування у справах про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків не відповідає визначеним сімейним законодавством способам захисту та само по собі не призводить до ефективного захисту сімейних прав та інтересів, на захист яких подано цей позов, у зв`язку з чим суд також критично ставиться до викладеного у висновку органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне встановити факт самостійного виховання позивачем свого сина, оскільки останнім не враховано вказане вище судом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт самостійного виховання ним свого сина, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: Ічнянська міська рада, місце знаходження: площа Т.Шевченка, 1, м. Ічня, Прилуцький район, Чернігівська область, .

Повне судове рішення складено 30 травня 2025 року.

Головуючий суддя В.М.Овчарик