Провадження № 2/752/2164/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.05.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації

про визначення місця проживання дитини

За участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Григорука Володимира Олександровича (ордер на надання правничої допомоги серії АА №1518614 від 18.12.2024)

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) до ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач), з вимогою:

- визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя міста Києва разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви та/або клопотання учасників справи

Одночасно із поданням позовної заяви, позивач заявив клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, а також клопотання про допит свідків.

Від відповідача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 26.05.2025 відповідач у справі ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову.

Інші процесуальні дії у справі

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.12.2024 відкрито провадження у справі; постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначене на 10.04.2025.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.04.2025 було задоволене клопотання відповідача про проведення підготовчого судового засідання 10.04.2025 у режимі відеоконференції.

Підготовче судове засідання 10.04.2025 було відкладене на 07.05.2025 у зв`язку з відсутністю технічної можливості забезпечити участь відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.05.2025 було задоволене клопотання відповідача про проведення підготовчого судового засідання 07.05.2025 у режимі відеоконференції.

У підготовчому судовому засіданні 07.05.2025 відповідач, яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зробила усну заяву про її бажання визнати позов. З метою надання відповідачу часу та можливості визначитися з її позицією у справі, а також, для забезпечення права відповідача бути безпосередньо присутньою у судовому засіданні, суд оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 26.05.2025.

У підготовчому судовому засіданні 26.05.2025 відповідач подала заяву про визнання позову.

Згідно положень частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Фактичні обставини встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що 26.12.2014 складено відповідний актовий запис №2219 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та видано Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №752/13880/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між ними був розірваний.

Згідно Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Красавіною Т.С., зареєстрованого в реєстрі №1887, сторони визначили місце проживання та порядок утримання спільного малолітнього сина ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 1.3. вказаного Договору від 21.12.2020 батьки домовилися, що місцем проживання дитини є місце проживання його батька - ОСОБА_1 .

Пунктом 2.4. Договору від 21.12.2020 сторони узгодили, що у зв`язку з незадовільним станом здоров`я матері дитини - ОСОБА_2 та присвоєнням їй ІІ-ї групи інвалідності, обов`язок по утриманню дитини в грошовій і (або) натуральній формі, до моменту досягнення ОСОБА_3 повноліття, покладається на батька.

Відповідач - ОСОБА_2 є пенсіонером по інвалідності, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 .

Згідно характеристики виданої Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району» від 20.08.2020 №903/369 ОСОБА_1 , 1980 року народження, проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.11.2024 (№404659547) власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., є ОСОБА_1 .

Згідно характеристики наданої Іноземним підприємством «1+1 ПРОДАКШН» () від 25.11.2024, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем та надає послуги з перевезень починаючи з 01.09.2014 по теперішній час.

Згідно характеристики учня НОМЕР_4 класу ліцею №187 м. Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 навчається у вказаному ліцеї з першого класу, має добрий загальний розвиток, виконує навчальну програму, бере активну участь у житті ліцею та класу. Вихованням та навчанням ОСОБА_3 займається батько ОСОБА_1 , який також бере активну участь у шкільному житті дитини, відкликається на прохання класного керівника та регулярно відвідує школу.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Згідно з частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оскільки розгляд справи перебуває на стадії підготовчого провадження відповідний висновок органу опіки та піклування ще не був наданий Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 361/6226/17).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У судовому засіданні 26.05.2025 відповідач подала заяву про визнання позову в якій вказала, що вона є інвалідом ІІІ групи та страждає розсіяним множинним склерозом, на цей час проходить лікування у Німеччині. У зв`язку зі станом здоров`я та періодичними виїздами за кордон для проходження курсу лікування вона не має можливості займатися вихованням дитини - ОСОБА_3. В той же час батько дитини - ОСОБА_1 має роботу, дохід, постійне місце проживання, є власником квартири та транспортного засобу, алкогольними напоями не зловживає, добре ставиться до дитини і займається його вихованням.

У поданій заяві відповідач висловлює свою думку, що ОСОБА_3 буде краще і комфортніше проживати саме зі своїм батьком, а тому вона повністю визнає позов та просить суду його задовольнити.

У судовому засіданні 26.05.2025 ОСОБА_2 підтвердила свою позицію викладену у заяві про визнання позову, пояснила суду, що вона повністю розуміє наслідки такої процесуальної дії та дійсно бажає цього.

Визнаючи позов ОСОБА_2 в першу чергу керується інтересами ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України та частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (частини четверта статті 206 ЦПК України).

Частинами третьою та четвертою статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд встановив, що станом на час розгляду справи ОСОБА_3 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 та навчається у НОМЕР_4 класі ліцею №187 м. Києва.

Позивач має у власності житло, а саме 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м.; є фізичною особою - підприємцем, співпрацює з Іноземним підприємством «1+1 ПРОДАКШН» (); за місцем роботи характеризується позитивно.

Суд не встановив, жодних обставин, які свідчили проте, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, враховуючи не тільки факт визнання позову відповідачем, але й з урахуванням найкращих інтересів дитини, дослідивши наявні матеріали справи суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 та визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя міста Києва разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд звертає увагу, що у поданій позовній заяві позивач не просить про стягнення понесених ним судових витрат (судового збору) з відповідача.

У зв`язку з цим суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями: 157, 160-162 Сімейного кодексу України, а також статтями: 2, 4, 10-13, 18, 19, 200, 206, 244, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя міста Києва разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.05.2025

Суддя С.О. Чекулаєв