Справа № 462/1959/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючої судді Палюх Н.М., розглянувши у приміщенні суду в м. Львові матеріали справи за позовом керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовій частині військовослужбовцем,

встановив:

Позивач через систему «Електронний суд» скерував до суду позов, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 шкоду, завдану військовій частині у розмірі 96571,95 грн та сплачений судовий збір.

27 березня 2025 року суддею Залізничного районного суду м. Львова відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що представник позивача свої позовні вимоги мотивує зокрема тим, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2022 № 55 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця. Встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2023 № 1280 ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі 135700 грн за втрату ним військового майна цифрового прицілу. Службовим розслідуванням, яке передувало виданню вказаного наказу, встановлено вину ОСОБА_1 у втраті вищевказаного майна. Окрім того, в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про добровільне відшкодування завданих ним збитків. В подальшому, у період з вересня 2023 року по червень 2024 року із ОСОБА_1 фінансовим відділенням військової частини НОМЕР_1 здійснювалося щомісячне стягнення коштів в розмірі 20% від грошового забезпечення, всього на суму 40928,05 грн. Наказом від 14.10.2024 № 411 командира військової частини НОМЕР_2 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу з березня 2024 року, останній звільнений з військової служби, у зв`язку із чим стягнення з нього коштів припинено, залишок нестягнутих коштів складає 96571,95 грн.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування; а частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В даному випадку спір між позивачем та відповідачем виник після звільнення останнього з публічної служби, однак у зв`язку із вирішенням питань, що стосуються її проходження та припинення, тому спір має розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Отже, такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, пред`явлення відповідного позову про стягнення коштів відбувається після її звільнення з служби.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 05.12.2018 року у справі №818/1688/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №818/1688/16 зазначено, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналіз висновку Великої Палати Верховного Суду дає підстави вважати, що по - перше спір про стягнення коштів є публічно - правовим, а по - друге виникає із відносин публічної служби.

До адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень, тощо.

Зокрема, такий підхід застосовано Верховним Судом в ухвалі від 11 листопада 2022 року справа № 760/30722/21 в якій суд зазначив «Позивач обрав помилкову юрисдикційну підвідомчість для звернення з даним позовом, оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

Оскільки спір пов`язаний із стягненням з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 шкоди, завданої військовій частині під час проходження останнім публічної служби, суд вважає, що цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.8 ч.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справ в суді, але за умови, що ця справа відноситься до підсудності саме цього суду.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що провадження по цивільній справі №462/1959/25 за позовом керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії Україи, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовій частині військовослужбовцем, підлягає закриттю.

На підставі вищезазначеного, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що вищевказаний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір, що виник між сторонами, є публічно-правовим, а тому розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду за правилами, визначеними КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 49, 255, 260, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі за позовом керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Головного управління Національної гвардії Україи, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовій частині військовослужбовцем.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: