Провадження 2/127/5471/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.
розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
12.11.2025 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яку мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 24.07.2021 року.
Їх син ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04.11.2024 року їх шлюб розірвано.

В період шлюбу сторони придбали житло квартиру АДРЕСА_1 , яка складає 13/100 частини секції АДРЕСА_2 , на підставі договору міни, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого 19.07.2023 року приватним нотаріусом ВМНО Циц Н.В. за реєстр. № 1243.

Загальна площа квартири 40,4 кв.м., житлова 24,7 кв.м.

Право власності 19.07.2023 року зареєстровано за ОСОБА_2 .

Сторони не досягли згоди щодо поділу спільного нерухомого майна, придбаного у шлюбі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 просив суд поділити спільне майно подружжя квартиру АДРЕСА_3 і зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого 19.07.2023 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В., реєстр. № 1243 та визнати за ним та за відповідачкою право власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , яка складає 13/100 частин секції АДРЕСА_2 .

13.11.2024 року відкрите спрощене провадження у справі.

Представник позивача адвокат Свистун Л.В. в судовому засіданні позов підтримала за викладених обставин. Просила вимоги задоволити в повному обсязі та поділити спільне нерухоме майно, придбане сторонами у шлюбі. Зауважила, що ноутбук і гроші, які внесені як грошова доплата, були спільними, тому і квартира набута у спільну власність. В даний час позивач сам проживає у квартирі. Арештів, будь-яких заборон квартира не має, інших спорів щодо квартири також немає. Судові витрати позивача просила стягнути на його користь з відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник адвокат Щавінський К.С. в судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином.

Представник неодноразово звертався до суду із заявами про відкладення розгляду справи з різних причин, проте відзиву на позов не надав і заперечення з приводу позовних вимог не висловив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу поділу майна, що належить на праві спільної сумісної власності, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності на майно, яке набуте подружжям в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 24.07.2021 року.

Їх син ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04.11.2024 року їх шлюб розірвано.

В період шлюбу сторони набули у власність житло квартиру АДРЕСА_1 , яка складає 13/100 частини секції АДРЕСА_2 , на підставі договору міни, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за згодою її чоловіка - ОСОБА_1 , посвідченого 19.07.2023 року приватним нотаріусом ВМНО Циц Н.В. за реєстр. № 1243.

Загальна площа квартири 40, 4 кв.м., житлова 24, 7 кв.м.

Пунктом 1.11 договору міни визначено, що ноутбук НР 15s-eq2064ua (який обмінюється на квартиру) є спільною сумісною власністю, оскільки набутий ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі та міняється за згодою чоловіка ОСОБА_1 , що підтверджується письмовою заявою, справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. 19.07.2023 року за реєстровим номером 1242, що призначена для зберігання в справах нотаріуса.

Згідно пункту 1.8 договору за згодою сторін квартиру оцінено в 200 000 грн., а ноутбук оцінено в 12 311 грн. Обмін проводиться з грошовою доплатою в сумі 187 689 грн., які «сторона один» ( ОСОБА_4 ) отримала від «сторони два» ( ОСОБА_2 ) повністю до підписання цього договору.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності 19.07.2023 року зареєстровано за ОСОБА_2 і станом на день розгляду справи інформація не змінилась.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира набута у власність в період шлюбу в обмін на майно, яке належало подружжю на праві спільної сумісної власності і з грошовою доплатою за спільні кошти подружжя, тому є об`єктом спільної сумісної власності.

Відповідачка не спростувала презумпції спільності вказаного майна і не звернулась до суду з відповідним позовом про визнання майна особистою приватною власністю.

Згідно з пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Проте, будь-яких належних і допустимих доказів того, що квартира придбана за особисті кошти, із власних заощаджень, за рахунок майна, що належало відповідачці до шлюбу тощо відповідачка не надала.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 3ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведені обставини справи і норми закону, враховуючи презумпцію спільності майна, суд вважає необхідним поділити нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, і, виходячи з рівності їх часток, визнати за сторонами право власності по 1/2 на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 5 142, 55 грн., сплачений згідно квитанції від 12.11.2024 року (а.с. 4) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 60, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 і зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого 19.07.2023 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 1243.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 142,55 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1

-відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2

Повне судове рішення складене 29 травня 2025 року.

Суддя: