Провадження № 2/161/1131/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Мельник М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго», Акціонерного товариства Страхова компанія «ББС Іншуранс», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» (далі ПрАТ «Волиньобленерго»), Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» (далі АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс») », третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свій позов, мотивує тим, що 14.02.2023 року о 16 год. 00 хв. на автомобільній дорозі Е85/М19, сполучення Луцьк-Ковель в с. Переспа Луцького району Волинської області, за участі ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 та за участі ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, а ОСОБА_1 отримав майнову шкоду.

Вказує, що транспортний засіб «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП, яка мала місце 14.02.2023 року, належав ПрАТ «Волиньобленерго».

За даним фактом 01.03.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 31.03.2023 року кримінальне провадження № 0000111 від 01.03.2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

19.09.2023 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 357076 та разом з матеріалами про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, направлено до Рожищенського районного суду Волинської області.

Постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 10.11.2023 року у справі № 159/5520/23 було задоволено клопотання захисника Якіменка М.П. про призначення судової інженерно-транспортної експертизи механізму та обставин ДТП та зупинено провадження у справі.

Постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 20.05.2024 року було поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта, яким встановлено, що в діях водія транспортного засобу «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 наявні порушення Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 24.05.2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що згідно висновку експерта згідно авто товарознавчого дослідження № 340 від 15.03.2023 року, підготовленого на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 1 220 709,57 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 663706, 18 грн., а вартість автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП складає 239 935,97 грн. Відтак, відновлення такого транспортного засобу, згідно даного висновку, є економічно недоцільним.

Позивач не визнає свій транспортний засіб фізично знищеним, а тому йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

19.07.2024 року позивач звертався про виплату страхового відшкодування до АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» з вимогою виплатити страхове відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, передбаченого полісом ОСЦПВВНТЗ № 208964241, однак отримав відмову, у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж року з моменту скоєння ДТП.

Вважає, що дана відмова є безпідставною, оскільки строк пропущено позивачем через незалежні від нього причини, а у зв`язку з тривалим перебігом розгляду справи, а відтак строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування не є преклюзивним і позивач має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Відтак, позивач вважає, що має право вимоги до відповідача АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», яка складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить 423 770,21 грн., однак, враховуючи розмір ліміту страхового відшкодування відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 208964241, складає 160 000 грн.

Вказує, що транспортний засіб «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП, яка мала місце 1402.2023 року, належав ПрАТ «Волиньобленерго», відтак, шкода, яка була нанесена ОСОБА_1 повинна бути стягнута саме з власника джерела підвищеної відповідальності.

Таким чином, так як позивач не визнає свій автомобіль фізично знищеним та розмір матеріальної шкоди перевищує розмір ліміту страхового відшкодування, то розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка повинна бути стягнена з

ПрАТ «Волиньобленерго» становить 263 770,21 грн. (663 706,18 грн. - 239 935,97 грн. 160000 грн.).

Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП позивачу було завдано і моральну шкоду, що полягає в порушенні його права на користування транспортним засобом, що викликало у позивача стан пригнічення, зміною життєвих обставин та ритму життя, порушення його життєвого укладу, пошкодження його автомобіля завдало йому душевних страждань. Також, ОСОБА_1 було госпіталізовано до лікарні із діагнозом струс головного мозку, він перебував на стаціонарному лікуванні. Внаслідок отриманих травм під час ДТП ОСОБА_1 відчуває періодичні головні болі. А відтак, позивач просить стягнути з ПрАТ «Волиньобленерго» у відповідності до заподіяних душевних страждань та переживань 40000 грн. моральної шкоди.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на його користь 160 000 грн. суми страхового відшкодування, стягнути з ПрАТ «Волиньобленерго» 263 770,21 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнути з ПрАТ «Волиньобленерго» - 40000 грн. моральної шкоди та стягнути судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представник ПрАТ «Волиньобленерго» у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову, оскільки вважає позовні вимоги повністю безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що позивач не довів наявності вини ОСОБА_2 у завданні шкоди автомобілю «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, позивачем не наведено жодних доказів, які підтверджують обставини заподіяння йому моральної шкоди та не наведено міркувань, з яких він виходив, визначаючи її розмір. Також, відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що позивачем документально не підтверджено фактично понесені витрати на таку допомогу.

Представник відповідача АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» у відзиві на позовну заяву, вказує, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» згідно полісу № 208964241. Водночас, зазначає, що з дати настання ДТП 14.02.2023 року до моменту подання позову 04.10.2024 року, ОСОБА_1 не звертався до відповідача з повідомленням про ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування, що позбавило можливості АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» оглянути пошкоджене майно, та відповідно оцінити розмір заподіяної шкоди. Вказує, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування протягом року з моменту скоєння ДТП, про що було прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування та направлено лист 16.08.2024 року. Також, вказує, що позивачем не додано доказів до позовної заяви на підтвердження винної особи в даному ДТП, а отже цивільно-правова відповідальність не настала, а тому і не настав обов`язок АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на виплату страхового відшкодування. Крім того, заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу, вважає розмір таких витрат необґрунтованим та документально не підтвердженим. Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2025 року року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ПрАТ «Волиньобленерго» про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2025 року, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача до судового засідання подав суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю.

Представник ПрАТ «Волиньобленерго» до судового засідання також подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. В минулому судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Волиньобленерго». Крім того, вважає пошкоджений автомобіль позивача фізично знищеним.

Представник АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся судом про час та місце слухання справи.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся судом про час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2023 року о 16 год. 00 хв. на автомобільній дорозі Е85/М19 сполучення Луцьк-Ковель в с. Переспа Луцького району Волинської області, за участі ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 та за участі ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження.

За даним фактом 01.03.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.19 том 1).

Постановою слідчого відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 31.03.2023 року кримінальне провадження № 0000111 від 01.03.2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.20-25 том 1).

Судом також встановлено, що 19.09.2023 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 357076 та разом з матеріалами про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, направлено до Рожищенського районного суду Волинської області.

Постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 24.05.2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.26-37 том 1).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової інженерно- транспортної експертизи № 4912-Е від 22.04.2024 року, у ситуації, що розглядалась експертами, встановлено невідповідність дій водія транспортного засобу марки «УАЗ», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимогам п.п. 40.1 та 14.3 ПДР України з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою (а.с.39-56 том 1).

Зазначений висновок експерта був взятий до уваги Рожищенським районним судом Волинської області при ухваленні постанови про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Із відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3/100аз-4513-08-2024 від 18.09.2024 року вбачається, що транспортний засіб «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , зареєстрований з 10.02.2015 року по даний час за ПрАТ «Волиньобленерго» (а.с. 105 том 1).

В ході розгляду справи представник відповідача підтвердив факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ПрАТ «Волиньобленерго» на момент скоєння ДТП. Крім того, дана обставина також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 14.02.2023 року (а.с.111-112 том 1).

На час скоєння ДТП транспортний засіб «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ПрАТ «Волиньобленерго», був застрахований у АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-208964241 із лімітом відповідальності 130000 грн. за майнову шкоду, розмір франшизи - 0 (а.с. 38 том 2).

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 до АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про стягнення матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 160000 грн., суд виходить з наступного.

Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Судом встановлено, що 19.07.2024 року позивач звернувся до АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» з вимогою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка мала місце 14.02.2023 року (а.с.97-101 том 1), однак згідно відповіді від 16.08.2024 року АТ «ББС Іншуранс» відмовило у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж року з моменту скоєння ДТП (а.с. 102 том 1).

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Судом вище встановлено, що позивач звернувся до АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб лише 19.07.2024 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, оскільки спірна ДТП сталася 14.02.2023 року. Отже, обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у завдоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» слід відмовити за їх безпідставністю.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Волинобленерго» про стягнення матеріальної шкоди, заданої внаслідок ДТП в розмірі 263 770,21 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Судом вище встановлено, що транспортний засіб «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП, яка мала місце 14.02.2023 року, належав ПрАТ «Волиньобленерго», а водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової інженерно- транспортної експертизи № 4912-Е від 22.04.2024 року, у ситуації, що розглядалась експертами, встановлено невідповідність дій водія транспортного засобу марки «УАЗ», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимогам п.п. 40.1 та 14.3 ПДР України з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія автомобіля марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою (а.с.39-56 том 1).

Таким чином, невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України стало причиною скоєння ДТП та завдання матеріальних збитків ОСОБА_1 .

Відтак, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, в даному випадку на ПрАТ «Волиньобленерго», а не безпосередньо винним водієм.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 04 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

У даному випадку, якщо б позивач протягом року звернувся після настання страхового випадку до АТ «Страхова компанія «ББС «Іншуранс» про сплату йому страхового відшкодування внаслідок ДТП, то страховик виплатив би йому суму страхового відшкодування в межах ліміту 130 000 грн., передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-20896424 (а.с. 38 том 2), за пошкоджений транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 .

При цьому, суд відхиляє доводи позивача, що сума страхового відшкодування становить 160000 грн., з посиланням на вимоги Постанови правління Національного банку України № 109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30.05.2022 року, зокрема, в даному випадку, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-208964241, на підставі якого був застрахований транспортний засіб «УАЗ 390944», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ПрАТ «Волиньобленерго», діяв з 01.06.2022 року по 31.05.2023 року (а.с. 38 том 2), а згідно п. 2 вищезаначеної постанови, вона набрала чинності з 01 липня 2022 року.

Проте, враховуючи вищенаведені норми, та ту обставину, що позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку звернення з відповідною заявою, в даному випадку, позивач в силу вимог ст.1194 ЦК України має право на стягнення з відповідача різниці між сумою ліміту страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Позивач у позовній заяві зазначає, що так як він не визнає свій автомобіль фізично знищеним та розмір ліміту страхового відшкодування перевищує розмір матеріальної шкоди, то розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка повинна бути стягнена з ПрАТ «Волиньобленерго» становить 263 770,21 грн. (663 706,18 239935,97 грн. 160000 грн.).

Із матеріалів справи вбачається, що на замовлення позивача, було складено висновок авто товарознавчого дослідження № 340 від 15.03.2023 року, згідно якого, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 1 220 709,57 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням зносу складає 423 770,21 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 663706, 18 грн., а вартість автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП складає 239 935,97 грн. (а.с. 57-94 том 1).

Разом з тим, згідно даного висновку, ринкова вартість автомобіля «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 станом до ДТП становить 663706,18 грн., станом після ДТП 239935,97 грн.

Відтак, з врахуванням того, що автомобіль позивача не визнано фізично знищеним, суд бере до уваги висновок авто товарознавчого дослідження № 340 від 15.03.2023 року, оскільки, він є чітким та конкретним, обґрунтованим, належно мотивованим та зрозумілим для суду.

Таким чином, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи транспортного засобу «BMW X5», вартість матеріального збитку, що завдана позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, становить 423770,21 грн., що складає собою суму відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (а.с.57-94 том 1).

Суд не бере до уваги доводи позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, з розрахунку вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ на вартість запасних частин та матеріалів, що становить 663 706,18 грн., оскільки, відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), до виплати потеплілій стороні належить вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що в даному випадку, згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи, становить 423770,21 грн.

Отже, відповідач ПрАТ «Волиньобленерго», як винуватець у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом страхового відшкодування, що становить 293770,21 (423 770,21 130 000 грн. = 293770,21).

Однак, в силу ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що позивач в позовній заяві просив стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 263 770,21 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення з ПрАТ «Волиньобленерго» - 40000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Із змісту ст. 23 ЦК України вбачається,що особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав, яка зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача.

Судом встановлено, що наявність у позивача моральних страждань, підтверджуються отриманими ним тілесними ушкодженнями, які виникли в результаті ДТП (а.с.24 том 1), госпіталізацією до лікарні з діагнозом: струс головного мозку (а.с. 95 том 1), тривалістю лікування і відновлення стану його здоров`я, що в свою чергу порушило його нормальні життєві зв`язки та унеможливило продовження нормального громадського життя.

Враховуючи, що у справах про відшкодування шкоди, завданої особою у результаті ДТП, є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальними нормами, що регулюють такі правовідносини, є статті 1187, 1172 ЦК України, тобто за спричинену працівником шкоду відповідальність має нести його роботодавець, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Волиньобленерго» слід стягнути на користь позивача суму в розмірі 10000 грн. за завдану моральну шкоду позивачу.

Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, нервовий стрес, глибину душевних та фізичних страждань, які було завдано позивачу внаслідок протиправних дій водія, який перебуває у трудових відносинах з відповідачем, факт порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а також ту обставину, що вона спричинена позивачу саме у зв`язку з ДТП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме: в позовній вимозі до відповідача АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про стягнення матеріальної шкоди в сумі 160 000 грн. - відмовити, в частині позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «Волиньобленерго» матеріальної шкоди в розмірі 263 770,21 грн. задовольнити, в частині стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Волиньобленерго» в розмірі 40000 грн. - задовольнити частково, в розмірі 10000 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підставі вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з позивача слід частково стягнути на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу.

В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 40000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги від 16.02.2023 року, договором про надання правничої допомоги від 10.07.2024 року, копією ордеру від 02.10.2024 року, копією свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії РН № 2162, додатком № 1 від 14.04.2025 року до договору про надання правової допомоги від 10.07.2024 року, квитанцією № 1-14/04/25 від 14.04.2025 року, корінцем квитанції 1-14/04/25 від 14.04.2025 року, актом виконаних робіт від 14.07.2025 року, (а.с. 117-125 том 1, 55-58 том 2).

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Також, відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо сплаченого позивачем судового збору, то з відповідача ПрАТ «Волиньобленерго» на користь позивача, слід стягнути 2737,63 грн. судового збору, відповідно до задоволеної частини позовних вимог (а.с. 59,03%).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 263 770 (двісті шістдесят три тисячі сімсот сімдесят) грн. 21 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2737 (дві тисячі сімсот тридцять сім) грн. 63 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго», , адреса місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Яремчука Назарія, 4;

Відповідач Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Білоруська, 3;

Третя особа ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер невідомо, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк