Справа № 308/9088/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання - Дуб В.І.

позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) - адвоката Овсепян К.А.

відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - адвоката Меренич М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю об`єкта нерухомості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи

15 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить встановити факт проживання позивача та відповідача як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року, визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за позивачем право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти, розміщені на банківських рахунках та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину коштів на нарахованих відсотків.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 , починаючи з 2005 року почала зустрічатися з ОСОБА_2 , з яким була знайома вже до цього часу. Останній навчався разом з її рідним братом ОСОБА_3 у Національному лісотехнічному університеті України у м. Львів. Відповідач був у дружніх стосунках із рідним братом позивача, під час навчання вони проживали в одній кімнаті, мали спільних друзів. Між позивачем та відповідачем склалися романтичні стосунки, вони часто бачилися, планували надалі проживати разом та укласти шлюб. Зазначене можуть підтвердити свідки, зокрема, однокурсниці позивача, з якими вона проживала в одній кімнаті під час навчання в університеті.

З березня 2006 року до жовтня цього ж року сторони почали проживати разом, як чоловік та дружина у квартирі АДРЕСА_2 , яку орендували у ОСОБА_4 , що підтверджується договором оренди вказаної квартири та поясненнями свідків. З 01 жовтня 2006 року сторони, як подружжя, переїхали проживати у квартиру АДРЕСА_3 , яка належала дядькові відповідача - ОСОБА_5 . У вказаній квартирі сторони проживали на підставі усної домовленості із власником, оскільки він з відповідачем були родичами та погодили всі умови щодо проживання та утримання квартири у родинному колі. Відтак, між сторонами з 01.03.2006 склалися відносини, притаманні подружжю: вони спільно проживали, обоє працювали та здійснювали витрати по облаштуванню та утриманню житла, мали спільний бюджет, спільний побут, разом відпочивали, відвідували батьків, рідних, друзів.

Сторони планували укласти шлюб, активно займалися пошуком власного житла, щоб придбати його для спільного проживання, мріяли про довге та щасливе сімейне життя, дітей, про те, що і надалі будуть спільно займатися облаштуванням та покращенням свого побуту, спільно вести господарство, створювати родинний затишок, добробут. Сторони зупинили свій вибір на придбанні однокімнатної квартири в будинку, в мікрорайоні Минай, будівництво якого наразі велося.

Так, 12.10.2007 між ВАТ «Будівельний комплекс» в особі голови правління Олійник Є.І. та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 4388, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися до 30.12.2008 укласти договір купівлі-продажу (Основний договір), однокімнатної квартири, загальною площею згідно з проектною документацією 45 кв.м., яка буде розташована на четвертому поверсі сорока квартирного житлового будинку в мікрорайоні Минай, яка належатиме ВАТ «Будівельний комплекс». Сторони договору погодили вартість квартири - 193 976,5 грн., порядок внесення коштів, визначили відповідальність сторін, порядок розірвання та зміни умов договору, порядок вирішення спорів. Сплативши вартість квартири, позивач та відповідач, вирішили, що краще придбати квартиру більшої площі зважаючи на те, що така фінансова можливість у них на той час була. Окрім цього, зважаючи на те, що вони вже майже є подружжям, яке в майбутньому планувало створення повноцінної сім`ї з народженням дітей, таке рішення було прийнято ними спільно.

Так, навесні 2008 року сторони подали заяву до РАЦСу про укладення шлюбу, укласти який планували восени цього ж року. 18.08.2008 між ВАТ «Будівельний комплекс» в особі голови правління Олійник Є.І. та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін № 1 до попереднього договору, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися до 30.11.2008 укласти договір купівлі продажу (надалі «Основний договір») двохкімнатної квартири, загальною площею 75 кв.м., яка буде розташована на третьому поверсі у правому блоці двадцяти квартирного житлового будинку (квартира АДРЕСА_4 . Була погоджена вартість квартири 320 250,00 грн., а також те, що вартість 45 кв.м. вважається оплаченою, у зв`язку з оплатою покупцем вартості однокімнатної квартири згідно з договором від 12.10.2007; покупець оплачує решту 30 кв.м. квартири у порядку, визначеному договором.

18.10.2008 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області від 18.10.2008, актовий запис № 623, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

23.02.2009 між ВАТ «Будівельний комплекс» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 502, за умовами якого продавець передає у власність покупцю квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 70,8 кв.м., житловою 38,9 кв.м. Ціна квартири становить 320 250,00 грн. Право власності на квартиру виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації. Державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 проведена 23.02.2009.

При оформленні всіх документів щодо квартири, укладенні та посвідченні вказаних договорів, сторони були присутніми разом як подружжя. Всі деталі придбання власного житла, його вартість, умови та порядок сплати необхідних внесків, місцезнаходження житла, його площа були погоджені спільно позивачем та відповідачем як подружжям. Так 12.10.2007 в рахунок придбання спільного житла було сплачено (перший внесок 73 947.60 грн. наступні платежі: - 18.02.2008 - 58 863,99 грн., 19.05.2008 - 61 552,78 грн., 16.07.2008 - 65 000,00 грн., 19.08.2008 - 35 070,00 грн., що загалом становить 294 434,37 грн., ще один внесок у розмірі 25 815,63 грн. був здійснений вже після укладення шлюбу між сторонами. Платником у квитанціях був зазначений ОСОБА_2 , подальша реєстрація за ним в подальшому права власності на придбане житло була погоджена сторонами. На той час між ними існували усталені, властиві подружжю відносини, взаємні повага, довіра, розуміння, які з 01.03.2006 вже спільно проживали, мали спільний бюджет та побут. Позивач та відповідач завжди спільно як подружжя відвідували батьків позивача, до яких вони приїжджали на родині свята, у яких гостювали по декілька днів, що підтверджують надані позивачем фото, відеозаписи, а також можуть підтвердити свідки. Крім того, на час здійснення платежів у травні, липні та серпні 2008 року сторони вже подали заяву про реєстрацію шлюбу

Після укладення основного договору 23.02.2009 сторони почали облаштування квартири, яка на той час згідно п. 2 Договору відповідала наступним вимогам: встановлено вхідні броньовані двері, металопластикові вікна, наявні чорнові підлоги (стяжки), поштукатурено стіни, встановлено лічильники газо-, електро- та водопостачання, здійснено монтаж котла, металопластикових труб і радіаторів опалення, здійснено монтаж електропроводки та розподільчих коробок. Подружжям були проведені всі необхідні роботи по облаштуванню, придбано меблі, посуд, речі домашнього вжитку, побутову техніку, встановлено кондиціонери тощо.

Також подружжям за спільні кошти у 2012 році було придбано транспортний засіб, реєстрація якого була здійснена за матір`ю відповідача ОСОБА_7 .

Позивач вказує, що сторони вже з 2005 року спільно проводили відпочинок, їх разом, як подружжя, запрошували на святкові події, у гості. У жовтні 2005 року позивач разом з відповідачем разом були запрошені на весілля брата ОСОБА_8 - ОСОБА_9 . Відповідач часто привозив позивача на роботу, зокрема, остання з 2005 до весни 2008 працювала менеджером зі збуту у ТК «Беркут» та позиціонувала себе на роботі як «заміжня», що можуть підтвердити колишні колеги позивача.

Також, під час спільного проживання сторін в АДРЕСА_4 , квартиру було пограбовано. Працівники міліції, які приїхали на виклик для з`ясування обставин події, зафіксували, окрім іншого, і факт спільного проживання сторін за вказаною адресою. З метою перевірки зазначеного, представником позивача адвокатом Овсепян К.А. був здійснений відповідний запит до Ужгородського ВП.

Від шлюбу у сторін народився спільний син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що оскільки з першого березня 2006 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, доцільним є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року, оскільки у цей період була внесена значна частина грошових коштів на придбання квартири, яку позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та право на 1/2 частину якої визнати за нею.

Спірне нерухоме майно в більшій частині створювалось під час проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу із 01 березня 2006 до 18 жовтня 2008 року, а державна реєстрація права власності на майно відбулося вже у шлюбі, що відповідно до статті 74 СК України надає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на квартиру в новобудові, кошти на придбання якої витрачено саме у цей період.

Крім того, позивача зазначає, що під час перебування у шлюбі, відповідач укладав договори банківських вкладів в наступних банківських установах AT «ПриватБанк», «Ощадбанк», «Альфабанк», «Пумб», «Монбанк», «Укргазбанк», «Укрсоцбанк», «Ідея Банк», на які були внесені спільні кошти подружжя.

Позивач вказує, що з першого листопада 2018 року сторони почали проживати окремо, відповідач - у спільній квартирі, а позивач разом з дитиною - шукали житло спочатку серед знайомих та друзів, зокрема, з грудня 2018 до липня 2019 позивач проживала за адресою: АДРЕСА_6 , у квартирі, що належала на праві власності батькові її подруги ОСОБА_11 , що підтверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних платежів та поясненнями свідків, а з серпня 2019 року позивач разом з сином почали проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується договором найму житлового приміщення від 01.08.2019.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2020 шлюб між сторонами розірвано; визначено місце проживання їх дитини - ОСОБА_10 разом з матір`ю ОСОБА_1 . Вирішити питання щодо сплати ОСОБА_2 грошових коштів на утримання спільного сина в позасудовому порядку не вдалося, тому ОСОБА_1 у грудні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину, який був частково задоволений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2021.

Натомість грошові кошти, які були внесені на депозитні рахунки під час зареєстрованого шлюбу та спільного проживання сторін та є спільним майном подружжя, були зняті з рахунків ОСОБА_2 та використані останнім у власних інтересах, а не для потреб сім`ї. Відтак, позивач вважає, що грошові кошти, внесені на депозитні рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_2 у період з 18.10.2008 до 01.11.2018, тобто з дня укладення шлюбу та до припинення спільного проживання є спільним сумісним майном подружжя, а оскільки кошти з рахунків буди зняті ОСОБА_2 та використані останнім на власні потреби, позивач просить визнати грошові кошти спільною сумісною власністю подружжя та виділити позивачу у власність частину цих коштів, стягнувши з відповідача на користь позивача 1/2 частину таких коштів та 1/2 частину нарахованих відсотків.

Процесуальні дії по справі, заяви та позиція сторін

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи (т.1, а.с. 92).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у вигляді: накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , відчужувати квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради та Холмківській сільській раді здійснювати за згодою власника ( ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 )/ співвласників житла, наймача та членів його сім`ї, реєстрацію місця проживання будь-яких інших осіб, в тому числі малолітніх (т.1, а.с. 95-97).

27.10.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, до якої додано докази її направлення іншим учасникам справи. Згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Стосовно першої позовної вимоги - встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.03.2006 по 18.10.2008 року зазначає, що факт спільного проживання позивач підтверджує, окрім іншого, копією договору оренди від 01.03.2006, який укладено безпосередньо самим позивачем строком на 6 місяців. Даний факт не може свідчити про спільне проживання позивача та відповідача як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, оскільки за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини, які не можуть характеризуватись терміном у 6 місяців. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17). Крім цього, доказ у вигляді копії договору оренди від 01.03.2006, поданий з порушенням вимог ст.95 ЦПК України, оскільки не засвідчений належним чином, а в позовній заяві відсутні відомості про місце або особу, де знаходиться оригінал. Водночас, відповідач не заперечує, що він та позивач зустрічались як хлопець та дівчина і їхні відносини до укладення шлюбу характеризуються як відносини між хлопцем та дівчиною, у яких виникла симпатія. Під час вказаних відносин мали місце й сварки, припинення спілкування. Але характерних ознак, притаманних проживанню у фактичних шлюбних відносинах за вказаний період не було. ОСОБА_2 у 2006 -2008 роках проживав у свого рідного дядька в Ужгороді, як і стверджує позивач, але сам. Крім цього, факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. (Постанова Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №712/7830/16-ц, провадження №61-28377cв18. Фотокартки та відео з певними подіями, на яких відсутні час або дата їх вчинення та містять святкування яких-небудь подій чи урочистих зустрічей, а також спільні поїздки не є доказом наявності спільної сумісної власності, а факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності загального бюджету і взаємних прав і обов`язків, властивих подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися і мали місце протягом зазначеного періоду часу, відносини, що притаманні подружжю. (Постанови Верховного суду від 25 січня 2018 у справі № 337-5266/1-ц, від 15 серпня 2019 у справі № 588/350/15). Докази у вигляді пояснення свідків та відповідь з Ужгородського ВП до позовної заяви не додано. А тому, відповідач позбавлений можливості спростовувати вказані факти. Отже, належних та допустимих доказів ведення спільного господарства, тобто: наявність загальних витрат; загальний бюджет; загальні витрати на харчування; покупка майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; взаємна допомога один одному; наявність усних або письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, що підтверджують реальність сімейних відносин позивача з відповідачем до позовної заяви не додано. Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів, розміщених на банківських рахунках та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину коштів на нарахованих відсотках, то слід відмітити, що вказана позовна вимога не конкретизована. З неї не зрозуміло на яких банківських рахунках розміщені кошти, за якими депозитними договорами, ким саме розміщено та в який період часу. Позивач не наводить обґрунтований розрахунок сум, що оспорюється та не надає доказів, що підтверджує виклад обставин справи. Клопотання про їх витребування також відсутні. Отже, позовні вимоги в цій частині подано до суду без дотримання вимог п.п. 3, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. До відзиву додано клопотання про залишення позовної заяви без руху. При цьому слід зазначити, що при відкритті провадження суддею перевірялося дотримання вимог ЦПК України, тому підстав для залишення без руху немає.

27.10.2021 відповідач подав зустрічну позовну заяву та просить визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 , придбану за договором купівлі-продажу від 23.02.2009 року загальною площею 70,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 . Яку обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 12.10.2007 року уклав з ВАТ «Будівельний комплекс» попередній договір купівлі - продажу однокімнатної квартири площею 45 кв.м. в мікрорайоні Минай ціною 193976,5 грн. Строк укладення основного договору визначено 31 грудня 2008 року. Погоджено графік та здійснено платежі наступним чином: 73800 грн. сплатив одразу при підписанні попереднього договору, 58746, 5 грн. - сплатив 18.02.2008 року, 61429,92 грн. - 19.05.2008 року. Згодом, 18.08.2008 сторонами внесено зміни до попереднього договору в частині придбання двокімнатної квартири, площею 75 кв.м. за ціною 320250 грн. та змінено строк укладення основного договору з 31 грудня 2008 року на 30 листопада 2008 року. Залишкову вартість визначено двома авансовими платежами, з яких 100 000 грн. він повинен сплатити до 19.08.2008 та 28100 грн. до 20.11.2008. На виконання умов договору 16.07.2008 сплатив 65000 грн., 19.08.2008 - сплатив 35070 грн. та у подальшому 28.10.2008 - решту 27678,50 грн. та 3000 грн. В той же час, 18.10.2008 між ним та ОСОБА_12 дошлюбне прізвище ОСОБА_1 був укладено шлюб, який 20.11.2020 було розірвано. Під час шлюбу ОСОБА_2 було здійснено один платіж на виконання умов договору та 23.02.2009 укладено основний договір купівлі-продажу квартири. Вказує, що кошти на придбання квартири були його особистими та коштами його батьків, що підтверджується довідками про доходи та їх показами. А тому, придбану 23.02.2009 року двокімнатну квартиру вважає своєю особистою власністю з наступних підстав. До зустрічної позовної заяви додано клопотання про допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_7 (т.1, а.с. 108-143).

25.04.2022 представником позивача - адвокатом Гаєвою Г.С. подано відповідь на відзив, до якого додано докази направлення іншим учасникам справи. Представник просить суд поновити строк для подання відповіді на відзив у зв'язку із сімейними обставинами: 02.04.2022 внаслідок важкого перебігу хвороби, після кількох днів перебування у реанімаційному відділенні Ужгородської міської лікарні, померла мати представника позивача. Відтак, можливість подати відповідь на відзив раніше була відсутня. У відповіді на відзив сторона позивача вважає за доцільне зазначити наступне: на думку відповідача, підтвердження позивачем факту спільного проживання, окрім іншого, копією договору оренди від 01.03.2006, укладеним безпосередньо позивачем строком на 6 місяців не може свідчити про спільне проживання позивача та відповідача як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, оскільки проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини, які не можуть характеризуватися терміном у шість місяців (постанова ВС від 30.10.2019 у справі №643/6799/17). Представник позивача зазначає, що укладення договору оренди строком на шість місяців не свідчить про те, що після цього часу відносини між сторонами повинні були припинитися чи припинилися. Сторони мали близькі відносини до укладення цього договору, на орендованій квартирі проживали вже разом, спільно вели господарство, піклувалися один про одного, планували й надалі бути разом, укласти шлюб. Після закінчення строку, на який було укладено названий договір, сторони разом переїхали проживати в іншу квартиру, про що зазначено у позовній заяві. Квартира про яку йдеться, знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , та належала дядькові відповідача, що останнім не заперечується. Відтак, письмовий договір оренди не укладався, сторони погодили всі умови проживання позивача та відповідача за вказаною адресою у сімейному колі.

Представник позивача разом з позовною заявою надав копію вказаного договору, засвідчену своїм підписом, із зазначенням дати такого засвідчення, чим підтвердив наявність у неї оригіналу договору.

Відповідач стверджує, що сторони зустрічалися як хлопець та дівчина, характерних ознак, притаманних проживанню у фактичних шлюбних відносинах між ними не було. Стверджує також, що у 2006-2008 роках дійсно проживав у рідного дядька, але сам. Разом з тим, доказів того, що відповідач проживав протягом вказаного періоду сам, ОСОБА_2 не надає.

У відзиві відповідач посилається на те, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова ВС від 05.02.2020 у справі №712/7830/16-ц, провадження №61-28377cв18). Однак, посилання на вказану позицію є незрозумілим, оскільки позивач не вказує на те, що сторони були зареєстровані за однією адресою.

Водночас, у цій же постанові суд зробив висновок про те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Саме на наявність таких доказів вказує позивач.

У відзиві відповідач зазначає також про те, що фотокартки та відео з певними подіям, на яких відсутні час або дата їх вчинення та містять святкування яких-небудь подій чи урочистих зустрічей, а також спільні поїздки не є доказом наявності спільної сумісної власності, а факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету і взаємних прав і обов`язків, властивих подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися і мали місце протягом зазначеного періоду часу, відносини, що притаманні подружжю. Фотокартки та відео, як вбачається із змісту позовної заяви - це не єдині докази на які посилається позивач.

Що стосується відповіді з Ужгородського відділу поліції, то така була отримана вже після подання позовної заяви. У відповіді зазначено, що згідно бази даних Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області в базі даних ІТС ІПНП повідомлення громадянина ОСОБА_2 про пограбування квартири АДРЕСА_10 , яке мало місце в 2008 році зареєстрованим не значиться. Така відповідь є цілком прогнозованою, оскільки станом на 2008 рік чинною була Інструкція про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, затверджена наказом МВС України від 14.04.2004 №400, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.05.2004 за №571/9170, яка не передбачала фіксацію в базі даних ІТС ІПНП, яка на той час ще навіть не була створена.

Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» було затверджено наказом МВС України 03.08.2017 за №676, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.08.2017 за №1059/30927.

Відповідач зазначає, що позивачем не вказано обставин, що підтверджують реальність сімейних відносин між позивачем та відповідачем. Позивач, в позовній заяві виклала обставини, які на її думку, підтверджують обґрунтованість заявлених нею вимог. Щодо твердження відповідача про те, що позивачем не конкретизовано позовну вимогу щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів, розміщених на банківських рахунках, про відсутність клопотання про їх витребування. Відтак відповідач вважає, що такі вимоги заявлені без дотримання вимог п.п. 3,5 ч. 3 ст.175 ЦПК України. В позовній заяві позивач вказує на те, що сума грошових коштів, розміщених на банківських рахунках, буде уточнена після отримання відповідної інформації з банківських установ. 16.11.2021 позивачем до суду було подано клопотання про витребування доказів (т.1, а.с. 194-199).

Враховуючи на ведене, керуючись ст. 120, ч.1 ст. 127 ЦПК України суд вважає за можливе поновити строк на подання відповіді на відзив.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.04.2022 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю об`єкта нерухомості. Об`єднано в одне провадження первісний позов адвоката Гаєвої Галини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю об`єкта нерухомості (т.1, а.с. 200-201).

23.09.2022 представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_14 - адвокатом Овсепян К.А. подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, до якого додано докази направлення іншим учасникам справи, а саме: копію заяви №501 від 23.02.2009, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М (т.1, а.с. 208-213).

07.10.2022 представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_14 - адвокатом Овсепян К.А. подано клопотання про виклик свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ОСОБА_19 (т.1, а.с. 214-215).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2022 року заяву представника відповідача за первісним позовом - адвоката Меренич М., про відвід головуючого судді задоволено, матеріали цивільної справу №308/9088/21 передано до канцелярії суду для повторного перерозподілу автоматизованою системою документообігу суду даної справи іншому судді у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України (т.1, а.с. 220-222).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 року справа №308/9088/21 передана на розгляд судді Шумило Наталії Богданівні (т.1, а.с. 223).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2022 року прийнято до провадження справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю об`єкта нерухомості (т.1, а.с. 224-225).

07.02.2023 представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_14 - адвокатом Овсепян К.А. подано заяву про уточнення позовних вимог, до якої додано докази її направлення іншим учасникам справи, згідно якої просить уточнити позовні вимоги в межах розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, а саме:

- встановити факт проживання ОСОБА_20 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину коштів, розміщених на депозитних рахунках, які відкритті в АТ КБ «ПриватБанк» (), АТ «ОщадБанк» (код СДРПОУ: 00032129), АТ «Альфа-Банк» (), АТ «Пумб» (), АТ «Універсал Банк» (Монобанк) (), ПАТ АБ «Укргазбанк» (), АТ «Ідея Банк» () на ім`я ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 3 417, 25 грн. (т.1, а.с. 248-249).

09.02.2023 представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокатом Меренич М.І. подано заперечення на клопотання про витребування доказів та долучення доказів до матеріалів справи, із доказами направлення такого іншим учасникам справи (т.2, а.с.1-6).

22.02.2023 представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_14 - адвокатом Овсепян К.А. подано клопотання про визнання поважними причин неподання доказів у встановлений законом строк та встановлення додаткового строку для подання доказів (т.2, а.с.16-18).

21.03.2023 протокольною ухвалою було розглянуто клопотання сторін про допит свідків, крім того представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_14 - адвокат Овсепян К.А. в підготовчому судовому засіданні просила не розглядати подану заяву про уточнення позовних вимог від 07.02.2023 (т.2, а.с.39-40).

24.03.2023 представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_14 - адвокатом Овсепян К.А. подано заяву про уточнення позовних вимог, до якої додано докази її направлення іншим учасникам справи, згідно якої просить уточнити позовні вимоги в межах розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, а саме:

- встановити факт проживання ОСОБА_20 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що була придбана 23.02.2009, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що була придбана 23.02.2009, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину коштів, розміщених на депозитних рахунках, які відкритті в АТ КБ «ПриватБанк» (), АТ «ОщадБанк» (код СДРПОУ: 00032129), АТ «Альфа-Банк» (), АТ «Універсал Банк» (Монобанк) (), ПАТ АБ «Укргазбанк» (), АТ «Ідея Банк» () на ім`я ОСОБА_2 у період з 18.10.2008 року по 01.11.2018 року та були активними на дату 01.11.2018 (включно з тими, які на даний час закриті);

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 3 417, 25 грн. (т.2, а.с.44-52).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано в AT КБ «ПриватБанк» (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30), AT «Ощадбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г), AT «Альфа-Банк» («Сенс-Банк») (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), AT «Універсал Банк» (Монобанк) (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54, к. 19), ПАТ АБ «Укргазбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 19, 21, 23) та AT «Ідея Банк» (, місцезнаходження: м. Львів, вул. Валова, 11) відомості (інформацію) щодо усіх наявних, відкритих чи закритих, депозитних рахунків (в гривні чи іноземній валюті) на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у період з 18.10.2008 року по 01.11.2018 року (т.2, а.с.57-60).

14.04.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від ПАТ АБ «Укргазбанк» (т.2, а.с.63-64).

08.05.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Ощадбанк» (т.2, а.с.82-83).

09.05.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Універсал Банк» (т.2, а.с.84-86).

15.05.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Ідея Банк» (т.2, а.с.94-95).

18.05.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT КБ «ПриватБанк» (т.2, а.с.96-155).

19.05.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Сенс-Банк» (т.2, а.с.156-195).

07.06.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Ідея Банк» (т.2, а.с.208-209).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, та витребувано інформацію щодо депозитних рахунків, які були відкриті на ім`я ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від: АТ «Ідея Банк» (, адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11), про те, яка сума коштів була наявна на депозитних рахунках станом на 01.11.2018р.: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; ПАТ АБ «Укргазбанк» (, адреса місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 19,21,23), про те, яка сума коштів була наявна на депозитних рахунках станом на 01.11.2018р.: НОМЕР_32, № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ; АТ «ОЩАДБАНК» (, адреса місцезнаходження: Україна 01001 м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г), про те, яка сума коштів була наявна на депозитних рахунках станом на 01.11.2018р.: НОМЕР_30 (980) валюта UA, НОМЕР_31 (840) валюта USD, № НОМЕР_9 (840) валюта USD, № НОМЕР_10 (840) валюта USD, НОМЕР_11 (альтернативний рахунок НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 (альтернативний рахунок НОМЕР_15 ; АТ КБ «Приват Банк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30), про те, яка сума коштів була наявна на депозитному рахунку № НОМЕР_16 станом на 01.11.2018 року.(т.2, а.с.234-236).

24.07.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від ПАТ АБ «Укргазбанк» (т.2, а.с.246).

26.07.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Ідея Банк» (т.2, а.с.247-248).

03.08.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Ощадбанк» №46/12-11/40130/2023/БТ від 28.07.2023, згідно якої повідомлено, що інформація відсутня за запитуваний період (т.3, а.с.6-7).

04.08.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT КБ «ПриватБанк» (т.3, а.с.8-9).

06.10.2025 представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_14 - адвокатом Овсепян К.А. подано заяву зміну предмету позову, до якої додано докази її направлення іншим учасникам справи, згідно якої просить змінити предмет позову в межах розгляду цивільної справи №308/9088/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, а саме:

- встановити факт проживання ОСОБА_20 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що була придбана 23.02.2009 року, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що була придбана 23.02.2009 року, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

9 991,68 USD, як 1/2 частину суми коштів, яка була розміщена на депозитному рахунку у АТ КБ «Приватбанк» станом на 01.11.2018 р., НОМЕР_35, який належить ОСОБА_2 ;

98 547 грн. 82 коп. як 1/2 частину суми коштів, яка була розміщена на рахунку у АТ «Ідея Банк», станом на 01.11.2018 р., НОМЕР_36, який належить ОСОБА_2 ;

5 704 грн. 46 коп. як 1/2 частину суми коштів, яка була розміщена на рахунку у АТ «Ідея Банк» станом на 01.11.2018р., НОМЕР_29, який належить ОСОБА_2 ;

45 000 грн. 00 коп. як 1/2 частину суми коштів, яка була розміщена на рахунку у АТ «Сенс банк», станом на 01.11.2018р., НОМЕР_37, який належить ОСОБА_2

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір (т.3, а.с.14-21).

30.11.2023 в підготовчому судовому засіданні розглянувши клопотання сторони позивача про зміну предмету позову від 06.10.2023, судом протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято заяву представника позивача ОСОБА_21 про зміну предмету позову в даній справі та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зміни предмету позову згідно заяви від 06.10.2023 року (т.2, а.с.56-58).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю об`єкта нерухомості та призначено справу до судового розгляду (т.2, а.с.82-84).

Позивач під час судового розгляду справи у вступному слові та поясненнях позов за зміненими вимогами підтримала, обгунтування навела аналогічні викладеним у позові, та відповіді на відзив. Зазначила, що познайомилися з відповідачем в 2005 році, а з березня 2006 разом почали орендувати житло і спільно проживати. Через шість місяців переїхали проживати на іншу квартиру і проживали там до переїзду в с. Минай. Вирішили придбати квартиру і 12.10.2007 року було укладено попередній договір на однокімнатну квартиру. На початку літа 2008 року подали заяву в ЗАГС і 18.08.2008 переуклали договір на двокімнатну квартиру. 18.10.2008 року одружились з відповідачем. Платежі за квартиру були здійснені до реєстрації їх шлюбу, у квитанціях відповідач вказував своє прізвище, після реєстрації шлюбу було здійснено два останніх платежі. Основний договір купівлі спірної квартири було укладено 23.02.2009 року, коли будинок було здано в експлуатацію. Переїхали в квартиру після того як зробили ремонт в жовтні 2009. В 2011 році в них народився син, вона займалася його вихованням. В 2013 році після звільнення відповідача вона відкрила ФОП та разом займалися обслуговуванням касових апаратів. За час шлюбу на депозитних рахунках відповідача зберігалися їх спільні кошти. З листопада 2018 року припинили спільно проживати з відповідачем, вона з сином пішли проживати в орендоване житло.

Щодо вимог зустрічного позову заперечила, вказала що кошти на купівлю спірної квартири заробляли разом з відповідачем, також її батьки допомагали, вони не їздили відпочивати, не витрачали коштів. Батьки відповідача коштів йому не передавали. Відповідач до їх одруження з своїми батьками мало спілкувався, відносини у них були не дуже близькі, в гості до них не приїжджали. З батьками відповідача вона познайомилася в 2005 році на весіллі у брата відповідача, а до її батьків у м.Виноградів вони з відповідачем їздили майже кожного тижня до їх одруження.

Крім того на поставлені запитання позивач зазначила, що коли вони познайомилися то відповідач працював в Податковій адміністрації, а вона з 2005 року працювала менеджером у ТОВ «Закарпатбудкомплект». В 2008 році вона звільнилась і працювала неофіційно, потім на біржі стояла, в 2011 народила дитину, а в 2013 році відкрила ФОП. На весілля її батьки та відповідача подарували їм по 1000 чи по 2000 доларів США. Ремонт спірної квартири обійшовся їм близько 20000 доларів США. Батько відповідача дав дошки на паркет у двох кімнатах, бо працював в лісовій сфері. Під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири надавала письмову згоду на придбання квартири. Як хлопець і дівчина з 2005 р. вини з відповідачем зустрічались. Попередній договір і договір купівлі-продажу спірної квартири підписував відповідач. Квитанції щодо сплати коштів за спірну квартиру на відповідача. Вказала, що відповідач був оформлений як ФОП, але не знає коли саме. З 01.11.2018 вона та відповідач перестали проживати спільно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві за зміненими вимогами та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити, а щодо зустрічного позову заперечує та просить відмовити. Окрім того, при дослідженні письмових доказів просила врахувати вірний номер рахунку в АТ «Сенс Банк» на якому були розміщені кошти станом на 01.11.2018 в розмірі 90 000,00 грн.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо вимог позову, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити. Окрім того зазначив, що в Ужгороді проживав з 2003 року в різних квартирах, на АДРЕСА_11 . Після університету в грудні 2003 року влаштувався на роботу в Державну податкову службу та проживає в м. Ужгороді. З початку 2005 року познайомився з позивачкою і періодично спілкувалися. Ближче до часу одруження 2008 р. частіше спілкувалися, а після 18.10.2008 почали проживати однією сім`єю, короткий час до пів року, поки робили ремонт, проживали в квартирі його дядька на АДРЕСА_12 . А в подальшому переїхали у його власне житло в АДРЕСА_8 . Вказану квартиру він купував заздалегідь до одруження, в жовтні 2007 р. уклав попередній договір, виплачував кошти достроково, в серпні 2008 р. переуклав попередній договір на купівлю двокімнатної квартири. До одруження він сплатив 92% квартири, а решту коштів сплачено після одруження. В шлюбі мають одну дитину. В грудні 2020 року перестали проживати разом, шлюб між ними було розірвано.

На поставлені запитання відповідач зазначив, що з позивачкою знайомий з 2005 року, без реєстрації шлюбу з позивачкою не проживали, почали проживати разом з 18.10.2008 на АДРЕСА_4 . Не готовий сказати де до того часу проживала позивач, напевне в гуртожитку на АДРЕСА_4 . З березня 2006 з позивачкою разом не проживав, вказав що вони зустрічались бачились періодично. Також зазначив, що на час укладання попереднього договору купівлі квартири в 2007 році зустрічались з позивачкою. Спірну квартиру він придбав за власні кошти, на підтвердження вказаного є відповідні квитанції, окрім того вказав що частину коштів, до 100 000 грн. йому дали батьки. Позивач не приймала участі в купівлі та ремонті придбаної ним квартири. Вказав, що напевне подаровані на весілля кошти використовувались на ремонт спірної квартири. Ремонт у спірній квартирі тривав до літа 2009 року. Сім`я їх жила переважно на його гроші, позивач менше заробляла. Коли вони придбавали квартиру то саме нотаріус сказав, щоб дружина написала згоду. Кошти на депозити почав накопичувати в 2015-2016 р.р., коли з`явилась така можливість. Припинили проживати разом з позивачкою з грудня 2020 року. Кошти з депозитів витрачалися на сім`ю. Не пам`ятає чи приходила його нова дружина в спірну квартиру до рішення суду про розірвання шлюбу з позивачем. Про встановлений в 2018 р. діагноз його колишній дружині (онко) йому було відомо, на лікування витрачали кошти, ходили по лікарях.

Представник відповідача в судовому засіданні у вступному слові та поясненнях щодо вимог позову заперечила з підстав наведених у відзиві, просила відмовити в позові. Щодо вимог зустрічного позову то такі підтримала та просила задовольнити. Окрім того вказала, що копія договору оренди на шість місяців не може свідчити про спільний бюджет, господарство. Відповідач не заперечує що зустрічався з позивачкою, це передувало укладенню шлюбу, але фактичних шлюбних відносин не було, не було спільного ведення господарства, побуту (витрати, користування спільним майном). Крім того, позивачем не підтверджено жодними доказами, що сторони припинили спільне проживання 01.11.2018р. Відповідачем до укладення шлюбу з позивачем в 2007 році було укладено попередній договір щодо купівлі однокімнатної квартири, в подальшому було внесено зміни до договору щодо купівлі двохкімнатної квартири. Відповідачем було внесено кошти за спірну квартиру 93% її вартості до укладення шлюбу з позивачкою. Відповідач працював в податковій і його доходи дозволяли придбати квартиру, і частково квартиру було придбано за кошти його батьків. Укладення основного договору купівлі спірної квартири відбулося вже після реєстрації шлюбу сторін.

В судовому засіданні 04.09.2024 було допитано свідка ОСОБА_17 , яка надала покази про те, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які в 2006-2009 р.р. були її сусідами, проживали в квартирі АДРЕСА_3 , поруч з її квартирою. На той час вона не знала чи були вони одружені. Бачила їх як вони виходили або приходили, раз в тиждень точно бачились. Бачила їх як пару, проте не спілкувалася з ними. Також повідомила, що вони виїхали з вказаної квартири після весілля, ОСОБА_22 як наречену забирали з цієї квартири в день весілля. Зазначила, що пам`ятає, як їх пограбували, що викрали їх гроші. На поставлені запитання свідок відповіла, що до 2006 року відповідач в цій квартирі не проживав, в квартиру до них вона не заходила. Впевнена що власник квартири ОСОБА_23 , дядько ОСОБА_8 попередив її, що в квартирі будуть жити ОСОБА_24 і ОСОБА_25 . Бачила, що позивач з відповідачем проживали в квартирі, окрім ОСОБА_26 інших жінок там не бачила.

Свідок ОСОБА_15 допитана в судовому засіданні 04.09.2024 дала показання про те, що знає ОСОБА_27 з 2000 року, навчались разом з нею в УжНУ, в 2005 році вони завершили навчання, і почали шукати квартиру, проживали разом але не тривалий час, оскільки на той час ОСОБА_25 зустрічалась з ОСОБА_28 і через кілька місяців вона повідомила, що буде жити разом з ОСОБА_28 . Відповідач часто приходив до них в квартиру до ОСОБА_26 , по 2-3 рази в тиждень, ввечері ходили гуляти. В той день, коли позивач виїжджала в 2006 році, ОСОБА_24 приїхав забрати, і переїхала в квартиру на Проспекті. Через деякий вона зустріла позивачку, при розмові вона повідомила, що переїхала проживати в новий район, показала на АДРЕСА_4 , також сказала, що в них з відповідачем все добре і що буде весілля.

В судовому засіданні 07.10.2024 було допитано свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що позивач є його рідною сестрою, а з відповідачем навчалися в паралельних групах, в 1998 - 2003 роках. Його сестра ОСОБА_25 та відповідач ОСОБА_24 познайомилися через нього, у них виникли стосунки як пари, вони обоє були в нього на весіллі, але йому не було достеменно відомо чи вони зустрічалися. Вказав що в 2006 році він з дружиною відвідували їх в м. Ужгороді, в однокімнатній квартирі біля Православного Собору, в квартирі був диван який запропонували йому з дружиною, а самі вони спали на підлозі. Вказав, що відтоді почалося спільне життя ОСОБА_26 і ОСОБА_28 , вони спільно жили, батьки їм дещо передавали, вони жили разом до весілля. Потім під час весілля відвідував їх в новій квартирі, весілля в них було в 2008 році. З сестрою і ОСОБА_28 спілкувалися, а бачилися з ними раз в пів року, раз в три місяці. Повідомив також, що ОСОБА_25 і ОСОБА_24 до одруження обоє працювали, заробляли кошти, були незалежні фінансово. Йому відомо що вони спільно придбали квартиру, також знає що батьки ОСОБА_28 паркет придбали. На поставлені запитання свідок надав відповіді, що в ОСОБА_29 з 2003-2008 був один раз, приїжджав в гості до сестри і ОСОБА_28 на вихідні. Йому відомо, що в період 2006-2008 його сестра з ОСОБА_28 вели спільне господарство, готували їсти, облаштовували квартиру, відпочинок. Їх мама передавала сумки і ОСОБА_24 їх забирав. Вважає, що його сестра з ОСОБА_28 перебували в цивільному шлюбі (інтимні стосунки, спільне ведення господарства, спільний побут, оплата послуг), чув це з розмов з сестрою, ОСОБА_28 , батьками. В 2006 році він жив у м. Львові, до батьків приїжджав раз в місяць, на свята.

В судовому засіданні 07.10.2024 було допитано свідка ОСОБА_19 яка повідомила суду, що є подругою позивачки ОСОБА_30 , а відповідач ОСОБА_24 колишній чоловік позивачки. Вказала, що зустріла ОСОБА_31 в листопаді 2018 року в місті, і вона розповіла, що проживає з дитиною на якійсь квартирі, вона запропонувала їй квартиру свого батька. Через тиждень-два ОСОБА_32 переїхала в квартиру її батька і проживала з сином десь пів року, а після переїхали до іншої квартири. ОСОБА_32 лише платила за комунальні послуги. На поставлені запитання свідок зазначила, що ОСОБА_28 не бачила, не знає яке у них з ОСОБА_33 було спілкування. В той час коли ОСОБА_32 з`їхала з квартири, то була в скрутному матеріальному становищі.

В судовому засіданні 07.10.2024 від допиту інших свідків сторона позивача відмовилась, і така відмова була прийнята судом.

Свідок ОСОБА_7 допитана в судовому засіданні 10.12.2024 дала показання про те, що ОСОБА_2 її син, також вказала що у неї є ще один син. ОСОБА_24 молодший син, він закінчив університет і залишився жити в м. Ужгороді, спочатку жив на квартирі її рідного брата. Потім повідомив, що хоче купити квартиру, вона з чоловіком сказали сину, що допоможуть. Влітку 2008 року син говорив їм, що хоче купити однокімнатну за 200 000 грн. Вона з чоловіком пообіцяли що дадуть сину 100 000 грн. Потім ОСОБА_24 повідомив, що у нього буде сім`я і що більшу квартиру взяв. Також вказала, що вони з чоловіком постійно допомагали ОСОБА_28 , забезпечували продуктами, сумки передають. Зазначила, що вони з батьком рідко приїжджали в гості до сина, ОСОБА_34 не бачили. Вона познайомилась з ОСОБА_33 за місяць до весілля, у вересні 2008 року. Вказала, що їй не відомо яку суму коштів дала ОСОБА_32 на квартиру. В 2006-2007 роках син говорив що хоче купити квартиру. Коли передавали гроші на квартиру, ніяких договорів з сином не укладали, свідків при передачі коштів не було, дали в гривнях 100000 грн. Гроші наскладали з чоловіком і від господарської діяльності мали гроші, ще продали будівельні матеріали. Старшому сину вони купили будинок в с. Ставчани. Їй не відомо за які кошти зроблено ремонт в спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_13 допитаний в судовому засіданні 10.12.2024 повідомив, що у них з дружиною є два сини, ОСОБА_35 їх молодший син, ОСОБА_24 закінчив навчання в університеті, працював певний час економістом, потім працював в Обласній податковій інспекції в м. Ужгород, та потім залишив роботу. Після того, як їх син певний період працював сказав їм, що хоче придбати квартиру, обговорювали це в 2008 році на зимові свята. Він з дружиною сказали сину, що допоможуть якщо виникнуть труднощі, та пообіцяли йому дати біля 100 000 грн. Спочатку син хотів купити однокімнатну, а потім вирішив купити двокімнатну квартиру. На запитання свідок відповів, що з ОСОБА_33 вони познайомилися влітку на заручинах. В 2006-2008 р.р. коли їздив до ОСОБА_28 в м. Ужгород ОСОБА_34 в квартирі не було, про стосунки сина з ОСОБА_33 йому не було відомо, він був скритний і не розповідав про таке. Також йому невідомо чи ОСОБА_32 давала гроші на спірну квартиру. Коли він з дружиною передавали гроші сину на квартиру, ніяких договорів з ним не укладали, свідків при передачі коштів не було. Син один приїжджав до них за грошима. Вказав, що старшому сину вони також давали гроші.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, 17.10.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Будівельний комплекс» та ОСОБА_2 укладено попередній договір, згідно якого сторони зобов`язуються до 31.12.2008 року укласти договір купівлі-продажу (надалі «Основний договір») однокімнатної квартири, загальною площею згідно проектної документації - 45 кв.м., яка буде розташована на четвертому поверсі сорокаквартирного житлового будинку в мікрорайоні Минай. Сторони домовились, що ціна продажу квартири за «Основним договором», визначається у розмірі 193 976, 50 гривень. При цьому ця ціна враховує ПДВ. У випадку, якщо площа квартири при обмірі БТІ відрізнятиметься від площі квартири згідно проектної документації в межах трьох відсотків, то додаткові доплати чи компенсації Сторонами не проводяться. Сторона-2 виплачує Стороні-1 аванс в рахунок «Основного договору» у розмірі 73 800, 00 грн., при підписанні даного договору. 58 746, 50 грн. Сторона-2 сплачує до 19 лютого 2008 року 61 429, 92 грн. Сторона-2 сплачує до 19 травня 2008 року (т.1, а.с. 19-20).

18.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Будівельний комплекс» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №1 до договору, посвідченого 12.10.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. за №4388, згідно якого сторони зобов`язуються до 30 листопада 2008 року укласти договір купівлі - продажу (надалі «Основині договір») двохкімнатної квартири, загальною площею згідно проектної документації - 75 кв. м., яка буде розташована на третьому поверсі у правому блоці двадцятиквартирного житлового будинку. мікрорайоні Минай (с. Минай Ужгородського району Закарпатської області) (№ квартири 16 (шістнадцять) - згідно проектної документації), яка належатиме Стороні-1. Сторони домовились, що ціна продажу «квартири» за «Основним договором», визначається у розмірі 320 250 грн. При цьому ця ціна враховує ПДВ. У випадку якщо площа «квартири» при обмірі БТІ відрізнятиметься від площі «квартири», згідно проектної документації в межах трьох відсотків, то додаткові доплати чи компенсації Сторонами не проводяться. Сторони домовились, що у зв`язку з оплатою Стороною-2 вартості однокімнатної квартири за договором посвідченим 12.10.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. за №4388 - вартість 45 квадратних метрів «квартири» вважається оплаченою. При цьому внесена Стороною-2 на рахунок Сторони-1 сума коштів - вважається внеском в рахунок «Основного договору». Сторона-2 виплачує Стороні-1 залишок вартості «квартири» - оплачує решту 30 (тридцять) квадратних метрів «квартири» наступним чином: перший авансовий внесок в рахунок «Основного договору» у розмірі 100 000 грн. до 19.08.2008 року; другий авансовий внесок в рахунок «Основного договору» у розмірі 28 100 грн. та 3000 грн. за підготовку документації до продажу «квартири» (обмір площі, виготовлення технічного паспорту, витягу з реєстру про право власності на нерухоме майно, уточнення або зміну планувальних рішень) Сторона-2 сплачує до 20.11.2008 року. Після сплати першого авансового внеску в порядку п. 2.4. даного договору - Сторона-2 щомісячно до числа кожного поточного місяця сплачує на рахунок (Сторони-1 - 1,5% від залишку вартості «квартири», як компенсацію інфляційних витрат та здорожчання будівельних матеріалів (т.1, а.с. 21-22).

23.02.2009 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрована в реєстрі №501, засвідчено заяву ОСОБА_1 , про те, що вона надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 купити за ціну та на умовах на його розсуд квартиру АДРЕСА_13 , на кошти, які належать нам на праві спільної сумісної власності подружжя (т.1, а.с.210).

23.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Будівельний комплекс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5 з 2 кімнат, житловою площею 38,9 кв.м. Ціна квартири, що продається, становить 320 250, 00 грн., які покупець повністю сплатив продавцю. Що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №7045448 від 23.02.2009 (т.1, а.с. 23-27).

Згідно квитанції №90 від 12.10.2007 ОСОБА_2 перерахував на рахунок ВАТ «Будівельний комплекс» - 73947, 60 грн., квитанції №46 від 18.02.2008 - 58863, 99 грн., квитанції №25 від 19.05.2008 - 61 552, 78 грн., квитанції №70 від 16.07.2008 - 65 000, 00 грн., квитанції №18 від 19.08.2008 - 35 070, 00 грн. (т.1, а.с. 28-30).

Відповідно до квитанції №381489 від 28.10.2008 ОСОБА_2 перерахував на рахунок ВАТ «Будівельний комплекс» - 27678, 50 грн., квитанції №381467 від 28.10.2008 - 3000, 00 грн. (т.1, а.с. 123).

З копії рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2020 (справа № 308/9902/20) слідує, що первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, укладений 18 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №623 - розірвано. Зустрічний позов адвоката Овсепян Кристини Адіківни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 (т.1, а.с. 8-13).

У вказаному рішенні зазначено, що позивач звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу, та серед іншого зазначає, що протягом останніх декількох років стосунки з відповідачкою розладились, також протягом цих років кожен з подружжя живе окремо, своїм життям та інтересами.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпастької області від 26.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с. 14-18).

Позивачем додано копію першого аркушу договору оренди від 01.03.2006 , який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , предметом договору є житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_14 (записи на російській мові).

Крім того, згідно копії договору найму приміщення від 01.08.2019 слідує, що такий укладено між ОСОБА_37 та ОСОБА_1 , предметом договору найму є приміщення за адресою: АДРЕСА_15 (т.1, а.с. 45).

Згідно долучених копій квитанцій підтверджується, ОСОБА_1 здійснювала оплату комунальних послуг за споживання газу, за вивіз ТВП, за енергопостачання, за адресою: АДРЕСА_6 за період з грудня 2018 по липень 2019 (т.1, а.с. 46-53).

Відповідно до Довідки з Пенсійного фонду України від 15.10.2021 дохід ОСОБА_2 за 2003 рік склав - 1574, 60 гр. (Державна податкова служба у Закарпатській області), за 2004 рік - 8006,01 грн. (Державна податкова адміністрація у Закарпатській області), за 2005 рік - 18256, 91 грн. (Державна податкова адміністрація у Закарпатській області, Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція), за 2006 рік - 24996, 18 грн. (Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція), за 2007 рік - 23581, 71 грн. (Державна податкова адміністрація у Закарпатській області, Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція), за 2008 рік - 41372,98 грн., за 2009 рік - 40855, 10 грн., за 2010 рік - 50014, 99 грн., за 2011 рік - 43329,94 грн., за 2012 рік - 52144, 37 грн. (Державна податкова адміністрація у Закарпатській області) (т.1, а.с. 128-130).

Відповідно до Довідки з Пенсійного фонду України від 19.10.2021 дохід батька відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - ОСОБА_13 за 2000 рік склав - 2900, 60 грн., за 2001 рік - 2625, 47 грн., за 2002 рік - 3668, 89 грн., за 2003 рік - 3632, 78 грн., за 2004 рік - 4008, 63 грн., за 2005 рік - 5494, 03 грн., за 2006 рік - 6876, 82 грн. (Державне підприємство «Великобичківське лісомисливське господарство»), за 2007 рік - 24095, 75 грн., за 2008 рік - 25547, 11 грн., (Державне підприємство «Великобичківське лісомисливське господарство», ФОП ОСОБА_13 ) (т.1, а.с. 131-132).

Відповідно до Довідки з Пенсійного фонду України від 15.10.2021 дохід матері відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - ОСОБА_7 за 2000 рік склав - 3705, 58 грн., за 2001 рік - 4140, 94 грн., за 2002 рік - 4529, 87 грн., за 2003 рік - 5544, 34 грн., за 2004 рік - 10129, 93 грн., за 2005 рік - 17695,50 грн., за 2006 рік - 21460, 89 грн. (Відділ освіти Рахівської районної державної адміністрації), за 2007 рік - 31742, 22 грн., за 2008 рік - 43690, 01 грн., за 2009 рік - 39173, 64 грн., за 2010 рік - 31788, 97 грн., за 2011 рік - 29188, 34 грн., за 2012 рік - 27102, 84 грн., за 2013 рік - 39173, 64 грн. (Відділ освіти Рахівської районної державної адміністрації, ФОП ОСОБА_13 ), за 2014 рік - 18338, 81 грн. (Відділ освіти Рахівської районної державної адміністрації) (т.1, а.с. 133-135).

Згідно відповіді від ПАТ АБ «Укргазбанк» №БТ-4372 від 13.04.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів діючі відкриті рахунки ОСОБА_2 за період 18.10.2008 по 01.11.2018: НОМЕР_32 відкритий 27.10.2017, НОМЕР_7 відкритий 31.10.2014, НОМЕР_8 відкритий 20.04.2015 (т.2, а.с.63-64).

Відповідно до відповіді від AT «Ощадбанк» №46/12-11/10884/2023БТ 20.04.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів на ім`я ОСОБА_2 бути відкриті такі рахунки за зазначений період: НОМЕР_30(980) - UAH, НОМЕР_31(840) - USD, НОМЕР_9(840) - USD, НОМЕР_17 , НОМЕР_11 (альтернативний рахунок НОМЕР_18 ) - UAH, НОМЕР_19 - UAH, НОМЕР_14 (альтернативний рахунок НОМЕР_20 ) - USD (т.2, а.с.82-83).

09.05.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT «Універсал Банк» №БТ/2287 від 18.04.2023, згідно якої відкритих рахунків на ім`я ОСОБА_2 за період 18.10.2008 по 01.11.2018 немає (т.2, а.с.84-86).

Відповідно до відповіді від AT «Ідея Банк» №Вих.Л-БТ-2023/345 від 14.04.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів за період 18.10.2008 по 01.11.2018 відкритий поточний рахунок у гривні НОМЕР_21 (дата відкриття 11.08.2015) - залишок коштів становить 2465, 43 грн. Закриті депозитні рахунки у гривні: НОМЕР_5 (відкрито 18.12.2017, закрито 10.09.2019), НОМЕР_6 (відкрито 27.08.2018, закрито 10.09.2019), НОМЕР_22 (відкрито 06.03.2019, закрито 10.09.2019), НОМЕР_23 (відкрито 11.09.2019, закрито 15.09.2022), НОМЕР_33 (відкрито 16.05.2016, закрито 24.05.2017), НОМЕР_34 (відкрито 13.08.2015, закрито 18.05.2016), НОМЕР_24 (відкрито 23.08.2017, закрито 19.12.2017), НОМЕР_25 (відкрито 18.05.2017, закрито 30.08.2017) (т.2, а.с.94-95).

18.05.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від AT КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0/7-230414/29006 від 20.04.2023, згідно яких 04.04.2018 відкрито депозит, карта № НОМЕР_16 на суму 19 763,11 USD, станом на 10.10.2018 розміщено вклад за договором для продовження на новий термін на суму 19 983, 37 USD (т.2, а.с.96-155).

Згідно відповіді від AT «Сенс-Банк» вих..№7838-БТ-44.2/2023 від 17.04.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів, ОСОБА_2 є клієнтом банку та у запитуваному періоді з 18.10.2008 по 01.11.2018 на його ім`я, серед інших відкрито рахунок НОМЕР_26 (дата відкриття 09.08.2018 - дата закриття 12.02.2019). Згідно виписки по особовому рахунку станом на 09.08.2018 на рахунку НОМЕР_26 розміщені грошові кошти в сумі 90000, 00 грн. (т.2, а.с.156-195).

Відповідно до відповіді від AT «Ідея Банк» №Л-БТ-2023/463 від 23.02.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про витребування доказів, станом на 19.05.2023 р. в АТ «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 відкритий поточний рахунок у гривні НОМЕР_21 (дата відкриття 11.08.2015 р.). Залишок коштів станом на 19.05.2023 р. становить 2465.43грн. За період з 18.10.2008 р. по 01.11.2018 р. на ім`я ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 були відкриті наступні депозитні рахунки у гривні, які усі станом на 19.05.2023 р. є закриті: НОМЕР_34 (відкрито 13.08.2015, закрито 18.05.2016), НОМЕР_33 (відкрито 16.05.2016, закрито 24.05.2017), НОМЕР_25 (відкрито 18.05.2017, закрито 30.08.2017), НОМЕР_24 (відкрито 23.08.2017, закрито 19.12.2017), НОМЕР_5 (відкрито 18.12.2017, закрито 10.09.2019), НОМЕР_6 (відкрито 27.08.2018, закрито 10.09.2019) (т.2, а.с.208-209).

24.07.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 про витребування доказів надійшли матеріали від ПАТ АБ «Укргазбанк» №5-280/06/579/2023 від 21.07.2023, станом на 01.11.2018 на ім`я ОСОБА_2 наявні наступні грошові кошти на депозитних рахунках: НОМЕР_7 - 0.00 USD, НОМЕР_8 - 0.00 USD, НОМЕР_27 -0.00 USD (т.2, а.с.246).

Відповідно до відповіді AT «Ідея Банк» №Вих.Л-БТ-2023/649 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 про витребування доказів, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) мав відкриті рахунки: НОМЕР_5 в грн. Залишок коштів станом на 01.11.2018 р. складав 197 095.65 грн.; НОМЕР_6 в грн. Залишок коштів станом на 01.11.2018 р. складав 11 408.93 грн. (т.2, а.с.247-248).

Згідно відповіді 04.08.2023 від AT КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-230720/10873 від 24.07.2023 на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2023 про витребування доказів на депозитному рахунку № НОМЕР_16 станом на 01.11.2018 була наявна сума коштів у розмірі 19 983, 37 USD (т.3, а.с.8-9).

В судовому засіданні переглянуто диск на якому містяться фотосвітлини на яких зафіксовано транспортний засіб марки «Шкода», обстановка в квартирі до ремонту та після, меблі у квартирі, також зображено позивача та відповідача разом на відпочинку з друзями, на весіллі у родичів, на святкуванні за столом з родичами. Також міститься відеозапис із святкування, де за столом були присутні позивач та відповідач.

Суд, заслухавши вступне слово та пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, експерта, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Щодо вимог за первісним позовом суд зазначає наступне

Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21), від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/11423/22 (провадження № 61-2916св24) та інших.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні деяких свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Як було встановлено судом 18.10.2008 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2020 року.

Під час перебування в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_10 .

Окрім того, в період шлюбу було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 23 лютого 2019 року, покупцем є ОСОБА_2 .

Позивач просить установили факт спільного проживання з колишнім чоловіком (відповідачем) у період з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року, однією сім`єю без шлюбу.

На підтвердження в цій частині вимог позивачем надано копію першого аркуша договору оренди квартири від 01.03.2006 року, з якого слідує, що такий укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про оренду житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_14 , при цьому такий жодним чином не підтверджує, що разом з нею вказане приміщення орендував чи разом з нею проживав ОСОБА_2 .

Відповідач під час розгляду справи в суді не заперечував, що він з позивачкою з 2006 року зустрічались як хлопець та дівчина, однак вказав що у них не було характерних ознак, притаманних подружжю, спільного господарства, бюджету та взаємних прав і обов`язків.

Допитані в судовому засіданні свідки брат позивачки ОСОБА_3 та її подруга ОСОБА_15 повідомили суду, що їм відомо про те, що позивач з відповідачем зустрічалися з осені 2006 року, і проживали разом з 2007 р. і до їх одруження. При цьому, свідок ОСОБА_3 вказав, що лише один раз приїжджав в м. Ужгород та ночував у квартирі де жили ОСОБА_2 та його сестра, про їх спільне проживання йому відомо з розмов з сестрою, батьками.

Свідок ОСОБА_17 (сусідка по квартирі в будинку по АДРЕСА_12 ) повідомила, що в 2006-2009 р.р. в квартирі АДРЕСА_16 , яка розташована поруч з її квартирою, та власником якої був дядько відповідача, проживали відповідач разом з позивачкою, бачила їх разом, як вони виходили, приходили до квартири, сприймала їх як пару. Також, свідок повідомила, що позивач саме з вказаної квартири виходила і в день їх з відповідачем весілля, а згодом вони переїхали до іншого місця проживання.

На підтвердження вимог в цій частині стороною позивача також додано фотознімки, на яких зображені разом позивач та її колишній чоловік, спільне проведення ними відпочинку, деяких святкувань у спірний період.

Разом з тим, зібрані у даній справі докази в їх сукупності, а саме показання свідків зі сторони позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 не містять достовірного підтвердження, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 березня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю, тощо.

Факт спільного відпочинку (зустрічей), спільної присутності на деяких святкуваннях, перебування у близьких стосунках позивача та відповідача, не доводять факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя у зазначений позивачем період, що підлягає доведенню у цій справі.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження факту спільного проживання разом з відповідачем у період часу з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, у зв`язку з відсутністю доказів про наявність між ними спільного бюджету, ведення спільного господарства, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між ними відносин, притаманних подружжю.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту його спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з ОСОБА_2 ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю у період часу з 01 березня 2006 року до 18.10.2008 року. Відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:

суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;

такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21)).

Згода - одностороннє волевиявлення суб`єкта права. Вчинення згоди - односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право. Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами; (б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин.

Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20)).

У статті 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)).

Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21)).

По своїй суті згода одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном є одностороннім правочином. При вчиненні такого правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Законодавець не передбачив вимог щодо моменту вчинення такого правочину (до чи після розпорядження). Звісно, логічним є те, що, зазвичай, вчинення такого правочину передує розпорядженню спільним сумісним майном. Проте приватне законодавство не містить заборони на вчинення згоди одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном і після розпорядження спільним сумісним майном.

Касаційний суд неодноразово звертав увагу на те, що по своїй сутності згода є одностороннім правочином (див., наприклад, постанови Верховного Суду від: 23 червня 2021 року у справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19).

Враховуючи викладене суд зауважує, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном.

Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.

Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.

Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні позивач стверджувала, що спірна квартира придбана за їх спільні з колишнім чоловіком кошти, що підтверджує її нотаріальна заява.

При цьому, відповідач під час розгляду справи в суді, заперечував обставину набуття вказаного об`єкта нерухомості за спільні з позивачем кошти та стверджував, що спірна квартира набута за його особисті кошти, що підтверджено документально, договорами та квитанціями.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., відповідач ОСОБА_2 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно умов вказаного договору продаж квартири здійснено за 320 250, 00 грн., які покупець повністю сплатив продавцю. до моменту підписання цього Договору.

23 лютого 2019 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухомість.

При цьому, дружина покупця ОСОБА_1 надала свою згоду чоловіку ОСОБА_2 на купівлю вказаної квартиру, справжність підпису на її заяві засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. 23.02.2009 року за реєстровим №501.

За змістом наведеної нотаріально засвідченої заяви від 23.02.2009 року відповідно до статті 369 ЦК України ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на купівлю за ціну та на умовах на його розсуд квартири АДРЕСА_5 , на кошти, які належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

На думку суду, укладаючи вказаний правочин сторони домовилися, що джерелом набуття цього майна є спільні кошти подружжя.

Доводи відповідача, що вказана заява про надання згоди нотаріусу на придбання нерухомого майна має лише формальний характер, і жодним чином не спростовує той факт, що квартира придбана за його особисті кошти, суд оцінює критично, та зазначає, що підписання особою в нотаріальній конторі будь-яких документів повинно сприйматися як настання юридичного факту, з яким пов`язано виникнення або припинення прав та обов`язків (такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 727/7658/15-ц, провадження № 61-10888св18).

Таким чином, під час укладення договору купівлі-продажу квартири, обидва з подружжя висловили свою волю щодо правового режиму майна, спірної квартири. Волевиявлення щодо правового статусу квартири було посвідчено приватним нотаріусом у заяві про надання згоди на придбання вказаної квартири, а також засвідчення того, що така придбана на кошти, які належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Отже, укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири від 23.02.2009 року ОСОБА_2 усвідомлював наслідки вчинення даного правочину, а заявою ОСОБА_1 засвідчено походження коштів на придбання спірної квартири та визнання її спільним майном подружжя.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 23.02.2019 надала згоду (викладену в нотаріально посвідченій заяві) своєму чоловіку ОСОБА_2 на купівлю спірної квартири, на кошти, які належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, і така на переконання суду свідчить та підтверджує придбання такого майна за спільні кошти у спільну сумісну власність.

При цьому, наявні в матеріалах справи копія попереднього договору від 20.10.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Будівельний комплекс» та ОСОБА_2 , копія договору про внесення змін №1 від 18.08.2008 року та копії квитанцій про сплату коштів ВАТ «Будівельний комплекс», де платником вказано ОСОБА_2 не підтверджують доводи відповідача, щодо внесення його особистих, а не спільних з позивачкою коштів на придбання спірної квартири, та не спростовують висновків суду про спільну сумісну власність.

Щодо показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які вказали про передачу в 2008 році своєму сину (відповідачу) коштів в розмірі 100 000 грн. на купівлю квартири, то такі не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку, що саме вказані кошти були спрямовані відповідачем на придбання спірної квартири. Крім того, даним свідкам не відомі обставини придбання спірної квартири, хто купував квартиру, та за чиї кошти. Відтак, вказані показання не підтверджують доводів відповідача, що кошти, отримані від батьків були спрямовані саме на придбання спірної квартири.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_5 , є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу, при цьому частки кожного із подружжя є рівними.

Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Позивач звернулася до суду і з метою поділу коштів на рахунках (рухомого майна), набутих у шлюбі станом на 01.11.2018.

Як вказує позивач та встановлено судом, з листопада 2018 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Наведене підтверджується показами свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що в листопаді 2018 року зустріла ОСОБА_38 , яка розповіла їй, що проживає з дитиною на якійсь квартирі, вона запропонувала їй квартиру свого батька, і через тиждень-два ОСОБА_32 переїхала в квартиру її батька, де проживала з сином десь пів року, а після переїхали до іншої квартири; копією договору найму приміщення від 01.08.2019, укладеного між ОСОБА_37 та ОСОБА_1 .

Окрім того, в рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2020р (справа № 308/9902/20 ) серед іншого вказано, що позивач звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу, зазначає: «що протягом останніх декількох років стосунки з відповідачкою розладились, також протягом цих років кожен з подружжя живе окремо, своїм життям та інтересами».

Згідно отриманої судом інформації наданої банками на виконання ухвали, станом на 01.11.2018 на ім`я відповідача ОСОБА_2 були відкриті наступні рахунки:

у АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_16 (депозитний рахунок) на якому було розміщено 19 983,37 USD;

у АТ «Ідея Банк» рахунок № НОМЕР_28 на якому розміщено 197 095.65 грн. та НОМЕР_29, на якому розміщено 11 408.93 грн.

у АТ «Сенс банк» рахунок № НОМЕР_26 на якому розміщені грошові кошти в сумі 90000, 00 грн.

Вирішуючи питання про поділ спільного майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

Крім того доводи позивачки та її представника в цій частині вимог стороною відповідача не спростовані (ст.76 ЦПК України), а тому суд вважає, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на вказані грошові кошти є рівними - по 1/2 частці за кожним.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині вимог щодо поділу рухомого майна підлягають до задоволення.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведене правове регулювання відносин, що виникли між сторонами, оскільки суд прийшов до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, при цьому частки кожного із подружжя є рівними, підстав для задоволення зустрічного позову не вбачає.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 6835 грн. 66 коп. (за вимоги майнового та немайнового характеру), а у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведене, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, статтями 60, 61, 63, 70 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину коштів, які були розміщені на рахунках у банках, а саме: 9 991 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто один) доларів США 68 центів та 149 252 (сто сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6835 (шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 66 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю об`єкта нерухомості, - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено - 30 травня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило