ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2025 року

м. Харків

справа №619/4293/24

провадження № 22-ц/818/2449/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2024 року, постановлене під головуванням судді Остропілець Є.Р.,-

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі за текстом АТ «А-БАНК», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 30.03.2019 року в розмірі 61277,42 грн., з яких 34035,05 грн. заборгованість за кредитом, 27242,37 грн. заборгованість за відсотками станом на 25.05.2024 року та судові витрати.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитом сумі 61277,42 грн., а також судовий збір в сумі 3028 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що про розгляд справи не була обізнана, оскільки повістка на її адресу не надходила. Зазначає, що з 12 березня 2024 року вона у зв`язку з пожежею вимушена була переїхати до іншого місця проживання, нову адресу повідомляла сусідам та органу місцевого самоврядування. Також зазначає, що вона зверталась до банку з пропозицією досудового врегулювання спору шляхом реструктуризації боргу, проте отримала відмову банку. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами, оскільки анкета заява не містить домовленості про сплату процентів у зв`язку з цим вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» надало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично отримані та використані кошти, в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернула, порушила умови кредитного договору, у зв`язку з цим стягненню підлягає заборгованість у розмірі 61277, 42 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 30.03.2019 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у ПАТ «Акцент-Банк». У вказаній анкеті-заяві містяться дані про ОСОБА_2 - дата народження, рнкпо, місце проживання, сімейний стан, соціальний статус.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 підписом підтвердила, що вказана заява разом з правилами і умовами і правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

При цьому, вказана анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач просила банк надати йому кредитні кошти та їх розмір.

Також до позову долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщений на веб-сайті, тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» та «Універсальна Голд»,»Зелена», які не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладання кредитного договору.

Згідно з довідки за картами ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки № НОМЕР_2 , строком дії до жовтня 2027 року.

Відповідно до довідки за лімітами ОСОБА_1 30.03.2019 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 0 грн, 25.09.2021 року кредитний ліміт збільшено до 30000 грн, 25.09.2021 року кредитний ліміт збільшено до 30000 грн., 17.01.2022 року кредитний ліміт збільшено до 50000 грн., 01.03.2022 року кредитний ліміт зменшено до 36134 грн., 29.08.2023 року кредитний ліміт зменшено до 34035,05 грн., 27.01.2024 року кредитний ліміт збільшено до 34100 грн.

Також представником позивача додано виписку по картці ОСОБА_1 .

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний залишок за наданим ОСОБА_1 кредитом станом на 25.05.2024 року становить 61277,42 грн. з яких 34035,05 грн. заборгованості за тілом кредиту; 27242,37 грн. заборгованості по відсоткам.

Як на підставу позовних вимог АТ «Акцент - Банк» посилався на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «Акцент Банк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н від 30.03.2019 року. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. АТ «Акцент Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 25.05.2024 року має заборгованість в розмірі становить 61277,42 грн. з яких 34035,05 грн. заборгованості за тілом кредиту; 27242,37 грн. заборгованості по відсоткам. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Акцент - Банк». У зв`язку з викладеним АТ «Акцент - Банк» звернулося до суду з даною позовною заявою та просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Акцент - Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, тобто їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в АТ «Акцент - Банк», як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ «Акцент - Банк», які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/ters, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент - Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Судова колегія зазначає, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/ters) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент - Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом до суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент - Банк».

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і підстав від її відступу колегія суддів не вбачає.

Матеріали справи свідчать про те, що в анкеті-заяві позичальника від 30.03.2019 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи свої вимоги банк посилався також на паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачем ОСОБА_1 .

Вказаний паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У вказаному Паспорті зазначено інформацію щодо орієнтованої реальної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування.

Анкета-заява, яка підписана відповідачем не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами.

Саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані йому умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомлений з відсотками, які йому можуть бути нараховані.

В Паспорті зазначено, що, анкета-заява про надання банківських послуг відповідачем підписана 30.03.2019 року, Паспорт споживчого кредиту також підписаний 30.03.2019 року, проте інформація зазначена у Паспорті споживчого кредиту зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019 року, тобто на час виникнення заборгованості не є актуальною.

Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)).

З огляду на ці приписи, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону №1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоб відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі.

Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була актуальною до 01.01.2019 року, дана інформація не може бути взята судом до уваги, як доказ підтвердження конкретних умов кредитування, запропонованих відповідачу ОСОБА_1 щодо сплати відсотків згідно кредитного договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 25.05.2024 року заборгованість за тілом кредиту складає 61277,42 грн.(а.с.6-8)

Згідно з довідки за картами ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки № НОМЕР_2 , строком дії до жовтня 2027 року.

Відповідно до довідки за лімітами ОСОБА_1 30.03.2019 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 0 грн, 25.09.2021 року кредитний ліміт збільшено до 30000 грн, 25.09.2021 року кредитний ліміт збільшено до 30000 грн., 17.01.2022 року кредитний ліміт збільшено до 50000 грн., 01.03.2022 року кредитний ліміт зменшено до 36134 грн., 29.08.2023 року кредитний ліміт зменшено до 34035,05 грн., 27.01.2024 року кредитний ліміт збільшено до 34100 грн.

Відповідач ОСОБА_1 користувалася наданими кредитними коштами, що підтверджується випискою по картці.

Згідно виписки по картці від 25.05.2024 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за період з 30.03.2019 року по 25.05.2024 року відповідачкою ОСОБА_1 було витрачено коштів у розмірі 102908,49 грн., до якої також входить 29389,59 грн. списаних та спрямованих позивачем на погашення відсотків по укладеному договору від 30.03.2019 року. А надходжень на рахунок відповідачки було усього на суму 42696,34 грн.

Враховуючи вищенаведене судова колегія вважає, що з моменту укладення договору ОСОБА_1 витрачено, але не погашено кредитних коштів на загальну суму 30822,56 грн. (102908,49 грн. (загальна сума витрат) 29389,59 грн. (сума безпідставно нарахованих та списаних відсотків) 42696,34 грн. (сума зарахувань), тобто, різниця між фактично витраченими відповідачкою коштами та внесеними коштами, що і підлягає стягненню з відповідача.

Підстави для стягнення з відповідача відсотків, щомісячних платежів, списання розстрочки та за прострочення за кредитом, не узгоджених умовами договору відсутні.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі помилково дійшов висновку про стягнення суми заборгованості у розмірі 61 277,42 грн.

Посилання апелянта на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи міститься зворортнє повідомлення про направлення судової повістки на адресу реєстрації відповідачки (а.с.48).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенціїпрозахистправлюдиниіосновоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1523,08 грн.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2024 року - змінити.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на Акціонерного товариства «Акцент-банк» задоргованість за кредитним договором у розмірі 30 822,56 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» судовий збір у розмірі 1523,08 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина