Справа №705/2088/25
2/705/2000/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А H О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.11.2019 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №95388 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися.

28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21 890 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 5 500 грн., заборгованість за процентами 16 390 грн. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №95388 від 30.11.2019 в загальному розмірі 21 890 грн. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Тому позивач просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 890 грн., понесені судові витрати.

Ухвалою Уманського міськрайонного районного суду Черкаської області від 11.04.2025 року було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.

Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованим повідомленням. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу ОСОБА_1 повернулося на адресу суду з відміткою "вручено особисто".

09.05.2025 року представником відповідача адвокатом Гребенюком С.А. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до поданої позовної заяви позивачем вказано, що 30.11.2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №95388 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Однак вище вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідач не укладала кредитного договору №95388 від 30.11.2019 року та будь-яких інших договорів з ТОВ «Займер» та не отримувала від товариства будь-яких коштів. Так, відповідно до поданої позовної заяви вказано, що згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів.

Відповідно до доданої Позивачем інформаційної довідки від 24.02.2025 року №1078/02, емітентом картки є RAIFFEISEN BANK AVAL.

Однак, у Відповідача, по-перше ніколи не було карткового рахунку з номером НОМЕР_1 , а по друге в цей період у Відповідача був відкритий лише один рахунок № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , який було закрито 20.02.2020 року, що підтверджується довідкою виданою АТ «Райффайзен Банк» по якому в період з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року в RAIFFEISEN BANK AVAL взагалі були відсутні будь-які транзакції, що підтверджується довідкою виданою АТ «Райффайзен Банк» від 29.04.2025 року. Крім того, в період укладення кредитного договору №95388 від 30.11.2019 року відповідач перебувала за кордоном, мала роботу та не потребувала кредитних коштів, натомість, співмешканець, який поряд з відповідачкою винаймав житло ОСОБА_2 , постійно просив відповідача позичити йому кошти та мав ігрову залежність, а тому у ОСОБА_1 є підозри на заволодіння її персональними даними для оформлення кредитних коштів саме ним. Про те, що ОСОБА_2 міг оформити кредитний договір свідчить його номер телефону який вказаний у договорі №95388 від 30.11.2019 року, оскільки відповідач ніколи не мала та на сьогоднішній день не має такого договору, а тому є імовірність, що картковий рахунок № НОМЕР_1 емітентом якого є RAIFFEISEN BANK AVAL відкритий саме не ім`я ОСОБА_2 . Така ситуація щодо наявності у відповідача заборгованості по кредитам виникає не в перше, оскільки відповідачака й раніше отримувала від фінансових установ відповідні претензії. Так, 11.01.2020 року за номером ЕО 294 матір`ю ОСОБА_1 до Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області було подано заяву про злочин відносно відповідача, однак відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань працівниками поліції внесені не були, оскільки, як вони пояснили, ОСОБА_1 знаходиться за кордоном тому поліція не може порушити кримінальну справу. Крім того, отримавши позовну заяву для ознайомлення, ОСОБА_1 знову звернулась до правоохоронних органів щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 182 КК України, про що свідчить Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.05.2025 року №0000111. В межах цього кримінального правопорушення старшим оперуповноваженим СКП відділу поліції №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Олександром Цимбал до голови правління АТ «Райффайзен Банк» було подано запит на отримання інформації, відповідно до якого просив банк надати відомості стосовно того, які карткові рахунки (з урахуванням номерів карток) та в який період були відкриті на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та надати відомості стосовно того, на чиє ім`я відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та прив`язаний до номера телефону НОМЕР_4 . Крім того, ОСОБА_1 самостійно намагалась отримати відповіді на аналогічні питання, однак АТ «Райффайзен Банк» відмовляє надавати таку інформацію, про що свідчить відповідь в чат-боті підтримки банку. Крім того, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на підтвердження заявлених позовних вимог, надає суду попередньо сфальшовані документи, а саме Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 95388 від 30.11.2019 року, відповідно до якого прізвище клієнта вказано « ОСОБА_4 ». Однак, відповідно до свідоцтва про шлюб від 30.01.2024 року серії НОМЕР_5 відповідач лише 30.01.2024 року уклала шлюб та змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ». Тобто, станом на 30.11.2019 року такої особи як ОСОБА_1 не існувала. А тому у сторони відповідача є сумніви щодо дійсності та достовірності не тільки цього доказу а й інших, на які посилається позивач як на основу своїх позовних вимог.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.11.2019 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №95388 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися.

Відповідно до п. 1.1 Договору умови надання кредиту є наступними: сума кредиту становить 5500 грн., кредит надається строком на 30 днів, процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних.

Згідно з п. 2.4. Договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 24.02.2025, відповідно до якої 30.11.2019 на картковий рахунок № НОМЕР_1 було перераховано кредитні кошти в сумі 5 500 грн. за реквізитами платіжної картки.

28.10.2021 між ТОВ «Займер» то ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №95388 від 30.11.2019 року станом на 13.01.2025 заборгованість становить 21 890 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за сумою кредиту 5 500 грн., - заборгованість за відсотками 16 390 грн.

На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175

ЦПК України позивачем на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором №95388 від 30.11.2019 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання.

Водночас, з витребуваної судом інформації від АТ «Райфайзен Банк» від 14.05.2025 встановлено, що картка № НОМЕР_6 з прив`язкою до номера телефону НОМЕР_4 , на яку було зараховано кошти згідно кредитного договору №95388, як вказано позивачем, належить ОСОБА_2 .

Аналізуючи докази у справі у їх сукупності, й зважаючи на те, що позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про ідентифікацію відповідача, перерахування на банківський рахунок відповідача з використанням платіжної картки № НОМЕР_6 (як визначено у кредитному договорі), а також про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Крім того, судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту від 30.11.2019 року було укладено із громадянкою « ОСОБА_4 », проте, документи, які було надано представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву даному факту суперечать. Дослідивши додатки, які було надано представником позивача, суд вважає, що договір про надання споживчого кредиту від 30.11.2019 року не міг бути укладений із громадянкою ОСОБА_1 , так як згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 30 січня 2024 року, ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_7 , після чого прізвище після реєстрації шлюбу з « ОСОБА_5 » було змінено на « ОСОБА_4 ».

Зобов`язання виникають з підставах, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст.і 530 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст.. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Пунктом 3.1.4 договору № 109846 від 02.02.2020 передбачено право кредитора без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Ст. 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За вимогами частин 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

З огляду на зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» не довело факту отримання відповідачем (перерахування на належну відповідачу банківську картку) грошових коштів за договором про надання фінансового кредиту №95388 від 30.11.2019; картка, на яку перераховані кредитні кошти відповідачу не належить, а сторона відповідача заперечувала щодо отримання відповідачем таких коштів.

Отже, порушення прав позивача з боку відповідача ОСОБА_1 під час судового розгляду не встановлено.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу».

Представник відповідача просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність "ФККЕШ ТУ ГОУ" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень. Проте, станом на момент винесення рішення, відповідач та її представник не надали суду доказів, які б підтверджували факт надання послуг адвоката. Отже, відповідач належно не підтвердила вартість послуг адвоката з надання правничої допомоги, як того вимагає частина третя статті 137 ЦПК України. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 року у справі №161/20630/18.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись ст.6, 7, 12, 13, 43, 76-81, 82, 89, 128, 131, 133, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко