Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1132/24
Номер провадження 22-ц/812/883/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Шолох Л.М., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскет Шиппінг» (надалі - ТОВ «Аскет Шиппінг») про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з ТОВ «Аскет Шиппінг» заробітну плату за період з листопада 2023 року по січень 2024 року включно у розмірі 169 050 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі наказу від 30 червня 2023 року № 57 з 03 липня 2023 року його було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду Директора з правових питань у ТОВ «Аскет Шиппінг» з тривалістю робочого тижня 20 год та окладом 70 000 грн, яка з відрахуванням усіх обов`язкових платежів та податків складає 56 350 грн.

У період з 03 липня 2023 року по 31 жовтня 2023 року заробітна плата ТОВ «Аскет Шиппінг» виплачувалась належним чином, однак починаючи з 03 листопада 2023 року по січень 2024 року заробітна плата відповідачем не виплачена, розмір заборгованості якої складає 169 050 грн.

Посилаючись на викладене та на положення КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

У подальшому ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ТОВ «Аскет Шиппінг» заробітну плату у період з листопада по грудень 2023 року та з січня по березень 2024 року, а також вихідну допомогу при звільненні, а всього 338 100 грн.

У відзиві на позов представник ТОВ «Аскет Шиппінг» просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заробітна плата це винагорода за виконану роботу, з жовтня 2023 року по 23 березня 2025 року позивач не виконував трудову функцію. До того, ж при звільненні з ТОВ «Аскет Шиппінг» ОСОБА_1 , на підставі п.6 ст.36 КЗпП останньому виплачені належні при звільненні суми у розмірі 25 098,67 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Аскет Шиппінг» на користь ОСОБА_1 33 500 заробітної плати за листопад та грудень 2023 року, січень, лютий та березень 2024 року та вихідну допомогу у розмірі 13 400 без урахування обов`язкових податків та зборів. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Стягнуто з ТОВ «Аскет Шиппінг» на користь держави 2 422,40 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач у жовтні 2023 року не звільнив позивача з огляду на його відмову продовжувати роботу у зв`язку із зміною істотних умов праці (звільнення відбулося лише у березні 2024 року), ТОВ «Аскет Шиппінг» зобов`язано було надати для виконання визначену трудовим договором роботу та здійснити її оплату, яка за умовами трудового договору, здійснюється у розмірі 6700 грн за місяць. За такого, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заробітної плати за листопад, грудень 2023 року та січень, лютий та березень 2024 року у розмірі 6 700 грн за кожен місяць, а всього 33 500 грн без урахування обов`язкових податків та зборів. Стягуючи з відповідача на користь позивача 13 400 грн вихідної допомоги, суд виходив з того, що позивача звільнено з посади директора з правових питань ТОВ «Аскет Шиппінг» на підставі частини шостої статті 36 КЗпП України, а тому йому відповідно до статті 44 КЗпП України мала бути виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, яка розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, стягнувши з ТОВ «Аскет Шиппінг» на його користь заробітну плату та вихідну допомогу у загальному розмірі 338 100 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано вимог ст. 97 КЗпП та ст. ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці».

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлений.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що на підставі наказу ТОВ «Аскет Шиппінг» від 30 червня 2023 року № 57 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду директора з правових питань за сумісництвом з окладом 70 000 грн з тривалістю робочого дня (тижня) 20 год.

Місцем роботи ОСОБА_1 визначене приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Наказом ТОВ «Аскет Шиппінг» від 23 жовтня 2023 року № 40-А позивача відсторонено від посадових обов`язків на період проведення аудиту підприємства та службового розслідування на підставі ст. 46 КЗпП України.

Згідно наказу ТОВ «Аскет Шиппінг» від 31 жовтня 2023 року № 46-А у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, спричиненими збройною агресією Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення Указом Президента № 64 воєнного стану по всій території України з 05:30 ранку 24 лютого 2022 року, директору з правових питань ОСОБА_1 з 01 листопада 2023 року встановлено розмір оплати праці на рівні 6700 грн на місяць, з режимом роботи з 09.00 год. до 18.00 год. з перервою на обід з 13.00 год. до 14.00 год. за адресою: Україна, 65062, Одеська область, м. Одеса, Французький будинок 66/1, офіс 801В.

На підставі наказу ТОВ «Аскет Шиппінг» № 44-А від 31 жовтня 2023 року позивача допущено до роботи з 01 листопада 2023 року.

31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на електронну адресу ТОВ «Аскет Шиппінг» направлено лист про те, що на його думку наказ від 31 жовтня 2023 року № 46-А є незаконним та він не погоджується працювати на таких умовах.

У період з 01 листопада 2023 року до 25 березня 2024 року відповідачем щодня складалися акти про відсутність позивача ОСОБА_1 на робочому місці з 09-00 год до 18-00 год.

На підставі наказу ТОВ «Аскет Шиппінг» № 1-Д від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 , директору з правових питань оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці з 01 листопада 2023 року по 28 лютого 2024 року, який на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2025 року скасовано.

Наказом ТОВ «Аскет Шиппінг» № 36 від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора з правових питань на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24), постанову Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Об`єднана палата зауважує, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (стаття 94 КЗпП України, стаття 1 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (частина четверта статті 97 КЗпП України).

У даній справі встановлено, що з липня 2023 року до березня 2024 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Аскет Шиппінг» на підставі безстрокового договору за сумісництвом, який на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці було розірвано.

У зв`язку з тим, що після ознайомлення позивача з наказом про зміну істотних умов праці, який не погодився з умовами праці, роботодавець ОСОБА_1 не звільнив, суд першої інстанції правильно вважав, що ТОВ «Аскет Шиппінг» зобов`язано було надати обумовлену трудовим договором роботу та здійснити її оплату.

Розраховуючи заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу при звільненні, суд виходив з того, що розмір оплати на місяць становить 6 700 грн, який визначено наказом ТОВ «Аскет Шиппінг» від 31 жовтня 2023 року №46-А.

Разом з тим, хоча позивач з вказаним наказом і не погодився, вважаючи його незаконним, проте у встановленому законом порядку його не оскаржував.

За таких обставин, судом вірно розраховано заборгованість по заробітній платі за період з листопада по грудень 2023 року та з січня по березень 2024 року у розмірі 33 500 грн, а також 13 400 грн вихідної допомоги, без урахування обов`язкових платежів та податків, виходячи з окладу - 6700 грн.

Як вбачається з наданої відповідачем платіжної відомості № 63 від 25 березня 2024 року, ОСОБА_1 було виплачено 26 098,67 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач в односторонньому порядку прийняв рішення щодо оплаті праці не заслуговують на увагу, оскільки з наказом про зміну умов оплати праці позивач був ознайомлений.

До того ж, колегія звертає увагу на той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою).

Доказами фактичного виконання трудових обов`язків можуть бути, зокрема журнал реєстрації виходу на роботу з підписом працівника, відеозаписи з камер спостереження на пропускних пунктах, робочому місці, листування з клієнтом, показання колег по роботі, контрагентів, підписи працівника на платіжних документах, квитанції, документи про перерахування коштів на картковий рахунок на підтвердження розрахунку із заробітної плати.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 761/2846/16-ц, провадження № 61-302св17, від 18 травня 2022 року у справі № 552/3667/19, провадження № 61-16667св21, від 05 квітня 2023 року у справі № 295/14567/20, провадження № 61-11818св21.

Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ОСОБА_1 роботи обумовленої трудовим договором матеріали справи не містять.

За такого відсутні обставини погіршення умов оплати праці за виконану ОСОБА_1 роботу згідно ч.4 ст. 97 КЗпП України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції ч. 4 ст. 97 КЗпП України є необґрунтованим, оскільки у цій справі не встановлено факту прийняття відповідачем одностороннього рішення з питань оплати праці, що погіршує умови оплати праці позивачу, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

За таких обставин, враховуючи те, що апеляційна скарга подана позивачем та межі її оскарження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Крім того, за клопотанням позивача на підставі п.1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 442,96 грн ( 3 896,40 грн - 1 453,44 грн (1211,20 грн х 150% х 0,8%), сплачений на підставі квитанції № 0.0..1 від 04 травня 2025 року згідно ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2025 року - залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір на підставі квитанції № 0.0..1 від 04 травня 2025 року в розмірі 2 442,96 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.