КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 369/8419/22 Головуючий у суді першої інстанції - Волчко А.Ю.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/942/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного Київської області від 30 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 17 липня 2019 року вона приїхала за адресою: АДРЕСА_1 з метою побачитися зі своїм сином, ОСОБА_4 .

Після чергової відмови ОСОБА_1 у зустрічі ОСОБА_2 з сином, вона звернулася до Бучанського (станом на той момент- Києво-Святошинського) РУП ГУНП в Київській області через службу 102, для виклику поліції, у зв`язку з тим, що батько не показує та не дає можливості побачитися з дитиною.

Позивачка вказувала, що, почувши про виклик працівників поліції, ОСОБА_1 намагався втекти зі свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого виїжджаючи з двору, навмисно наїхав на ОСОБА_2 .

Після наїзду ОСОБА_2 була доставлена до лікарняного закладу Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району з діагнозом: забій м`ягких тканин правого стегна, пошкодження зв`язок лівого гомілкового-ступного суглоба.

Внаслідок завдання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, вона подала до Києво-Святошинського (нині - Бучанського) ВП ГУНП в Київській області заяву про вчинення злочину щодо неї, на підставі якої відкрито кримінальне провадження № 0003367 від 18 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Внаслідок завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, на кінцівку ОСОБА_2 був накладений гіпс, після чого вона більше двох місяців вимушена була пересуватися на милицях та витрачати значні кошти на лікування.

Загальна вартість понесених збитків ОСОБА_2 (матеріальна шкода), внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості становить 15 681,80 грн, що складається з: 7 335, 80 грн - витрати на лікування та 8 346,00 грн - упущена вигода, внаслідок неможливості працевлаштування та отримання будь-якого виду доходу.

Також протиправні дії водія ОСОБА_1 і довготривалі постравматичні наслідки вчиненого правопорушення стали для ОСОБА_2 психотравмуючими подіями і завдали значної моральної шкоди у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що станом на момент подання позову становить 195 000 грн.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну та моральну шкоду у вказаному розмірі.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного Київської області від 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 7 335,80 грн, моральну шкоду в розмірі 154 100,00 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 23 616, 50 грн, витрати на проведення соціально-психологічного дослідження для діагностики моральної шкоди в розмірі 4 470, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1614, 36 грн.

У решті позову - відмовлено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного Київської області від 20 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Києво-Святошинського районного Київської області від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що його вина у завданні позивачці тілесних ушкоджень не підтверджується належними та допустимими доказами. Зазначає, що не був учасником кримінального провадження щодо завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . Тому вважає, що підстави для стягнення з нього відшкодування завданої ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Нагорний А.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення шкоди у загальному розмірі 210 681,80 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що 17 липня 2019 року, ОСОБА_2 перебувала за адресою: АДРЕСА_1 з метою побачитися зі своєю дитиною, ОСОБА_5 .

Згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55, щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» ОСОБА_2 о 10:21 17 липня 2019 року звернулася до Бучанського (станом на той момент- Києво-Святошинського) РУП ГУНП в Київській області через службу 102, для виклику поліції, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не показує та не дає можливості побачитися з дитиною.

О 10:43 17 липня 2019 року, згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та відеозапису (02:57) за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_2 здійснено наїзд на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та довідки № 5693 Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради», ОСОБА_2 було доставлена до лікарняного закладу Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району (Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Соборності (40 років Жовтня), буд. 51 з діагнозом: забій м`ягких тканин правого стегна, пошкодження зв`язок лівого гомілкового-ступного суглоба.

Згідно Витягу з медичної карти амбулаторного хворого 1-шої поліклініки Шевченківського РЗО Міністерства здоров`я України від 12 жовтня 2019 року у ОСОБА_2 17 липня 2019 року було пошкодження зв`язок лівої стопи, перелом човноподібної кістки лівої стопи.

18 липня 2019 року відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відкрито кримінальне провадження № 0003367 за ч. 1 ст. 125 КК України.

У межах кримінального провадження № 0003367 проведено допит потерпілої та судово-медичну експертизу.

Відповідно до Висновку експерта № 110/Д від 31 липня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, що проведена на підставі Постанови слідчого СВ Чайківського ВП К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області, встановлено, що у ОСОБА_2 був перелом човноподібної кістки лівої стопи, дане ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення перелому необхідний термін більше 21 дня.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 не спростував свою вину у заподіянні шкоди ОСОБА_2 , тому має відшкодувати завдану моральну та матеріальну шкоду.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування збитків виникає у особи з самого факту порушення цивільних прав, тобто незалежно від того, чи є вказівка в тій чи іншій нормі ЦК України про таке. Таким чином, відшкодування збитків має характер універсального засобу захисту цивільних прав, котрий одночасно, як правило, є й мірою відповідальності (Постанова Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 438/558/16-ц).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на Відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості на кінцівку ОСОБА_2 був накладений гіпс, після чого вона вимушена була пересуватися на милицях та витрачати кошти на лікування, що підтверджують фіскальними чеками за липень та серпень 2019 року на загальну суму 7335, 80 грн.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні достатні докази щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , які б дали суду підстави стверджувати, що шкоди завдано саме з вини відповідача.

Так, матеріалами справи підтверджується факт заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, їх характер та ступінь тяжкості, а також розмір понесених на лікування витрат. Однак, усі відомості щодо того, що ушкоджень було заподіяно внаслідок наїзду на неї автомобіля марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , містяться виключно у документах, складених зі слів ОСОБА_2 (заявах та протоколі допиту).

Крім цього, апеляційний суд встановив, що кримінальне провадження щодо завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_2 було закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України (строк досудового розслідування визначений ст. 219 КПК України закінчився та жодній особі не повідомлено про підозру), що підтверджується листом Києво-Святошинської окружної прокуратури №55-1313вих-23 від 01.03.2023.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 узагалі залучався до вказаного кримінального провадження у якості будь-якого його учасника.

Оскільки судом не установлено факту заподіяння шкоди позивачці саме з вини відповідача, відсутні підстави для стягнення з відповідача відшкодування на її користь.

За таких обставин, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог і доходить висновку про необхідність ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів також враховує, що 16 травня 2025 року на електронну адресу надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому вона просить суд задовольнити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасувати заочне рішення. Вказує, що станом на 15 травня 2025 року між сторонами відсутній предмет спору.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного Київської області від 30 жовтня 2023 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома