ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/332/25 Справа № 207/3370/24 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
28 травня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №207/3370/24 за позовом Акціонерного товариства Сенс Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У червні 2024 року АТ Сенс Банк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 4-7), в якому просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №631654977, яка становить 192 802 грн 29 коп та витрати, пов`язані з розглядом справи в суді, а саме судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.
Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року задоволено позовні вимоги АТ Сенс Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Сенс Банк заборгованість за кредитним договором №631654977 в сумі 192 802 (сто дев`яносто дві тисячі вісімсот дві) грн 29 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Сенс Банк судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп (а.с. 101-103).
Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (а.с. 105-114), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення 91 748,66 грн простроченого тіла кредиту, 21 041,50 грн відсотків за користування кредитом та 2 627,31 грн відсотків за прострочене тіло кредиту, вирішити питання про розподіл судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року скасовано з ухваленням нового рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства Сенс Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі (а.с. 164, 171-178).
06 травня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №207/3370/24, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з АТ Сенс Банк на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633,60 грн (а.с. 170-173).
Перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, наявні в матеріалах справи документи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Так, відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом, зокрема, не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно до п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення суду першої інстанції було скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ Сенс Банк.
Разом з тим, як видно зі змісту вказаної постанови судом апеляційної інстанції не було вирішено питання щодо розподілу судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
Отже, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №207/3370/24 в частині розподілу судових витрат шляхом стягнення з АТ Сенс Банк на користь ОСОБА_1 судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в сумі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.
Крім того, звертаючись до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За вимогами ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Тобто, цивільним процесуальним законом чітко встановлені строки подання як попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строку подачі стороною доказів щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18 та від 22 березня 2018 року у справі 910/9111/17.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Кодексу); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2025 року у судовому засіданні за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Тимошенка В.В. було ухвалено постанову та проголошено її вступну та резолютивні частини.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував про стягнення судових витрат та зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок, проте із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся лише 06 травня 2025 року та надав докази про понесення судових витрат на правову допомогу.
При цьому, заявником не наведено поважних причин неподання вказаних доказів у строк визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зокрема акту від 24.04.2025 року надання послуг за договором №21/11-24 та квитанції від 28.11.2024 року.
Посилання ОСОБА_1 на те, що повний текст постанови від 23.04.2025 року оприлюднено в ЄДРСР лише 02.05.2025 року є безпідставними, оскільки положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України пов`язують обчислення строку подання доказів понесених витрат, зокрема, з днем ухвалення рішення суду, а не з днем її оприлюдення.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст. 126, ч. 1 ст. 127 ЦПК України).
Заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15- ц).
Отже, неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).
ОСОБА_1 не звертався до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на подачу таких доказів.
Таким чином, положення ч. 8 ст.141 ЦПК України мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду таку заяву.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява подана з пропуском строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а відтак підлягає залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст. 141, 259-260, 270 ЦПК України, колегія суддів,
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №207/3370/24 щодо розподілу судових витрат в частині стягнення судового збору задовольнити.
Ухвалити у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Сенс Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості додаткову постанову.
Стягнути з Акціонерного товариства Сенс Банк на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в сумі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №207/3370/24 щодо розподілу судових витрат в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частини додаткової постанови проголошені 28 травня 2025 року.
Повний текст додаткової постанови складено 02 червня 2025 року.
Головуючий: В.С. Городнича
Судді: М.Ю. Петешенкова
Т.П. Красвітна