Справа № 202/5355/25
Провадження № 2-з/202/46/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

03 червня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Тетерею Валерієм Ігоровичем, про забезпечення позову до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника адвоката Тетері В.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 271956,40 грн., втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 99950,07 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 40 000 грн., витрати по сплаті судового збору 4619,06 грн. та 605,60 грн., а також стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь витрати по оплаті послуг експерта в розмірі 7000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 70 грн.

Разом із позовною заявою представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на автомобіль «Nissan Leaf» номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та/або іншим особам відчужувати вказаний транспортний засіб до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, а також накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що знаходяться на усіх його банківських рахунках в усіх банківських установах у межах залишкової суми 253 248,07 грн. до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що після завдання збитку відповідачем ОСОБА_2 не здійснено заходів, спрямованих на компенсацію шкоди, проігноровано повідомлення про досудове урегулювання спору.

За наявною у позивача інформацією транспортний засіб «Nissan Leaf» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , є власністю ОСОБА_3 , але був придбаний відповідачем на підставі укладеного 24 вересня 2024 року між ним і ОСОБА_3 договором купівлі-продажу транспортного № 7529/24/1/000932, проте дії з проведення реєстрації транспортного засобу на відповідача як нового власника не було здійснено.

Водночас відповідач є фактичним власником цього транспортного засобу, що підтверджується позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20, в якій вказано, що положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Позивач вважає, що відповідач може не здійснювати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб з метою неможливості вчинення дій, пов`язаних із арештом та забороною користування цим майном.

На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з договором купівлі-продажу оціночна вартість транспортного засобу «Nissan Leaf» номерний знак НОМЕР_1 становить 208 658 грн., що є меншою за ціну позову.

Оскільки арешт транспортного засобу не забезпечить повне покриття вимог позивача, просить також накласти арешт на грошові кошти у розмірі 253248,07 грн, що знаходяться на банківських рахунках відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що дана заява підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що визначено, що позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів,співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами,забезпечення збалансованості інтересів сторін,а також інших учасників судового процесу,запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

Таким чином метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

В постанові від 12 липня 2022 року у справі № 910/8482/18 Верховний Суд зазначив, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно (грошові кошти) лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі № 904/1934/23 зазначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У постановах Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів і виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

В постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року у справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року у справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки, як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21, від 27 листопада 2024 року у справі № 450/177/24, від 11 грудня 2024 року у справі № 760/18839/23.

Суд враховує, що предметом спору у даній цивільній справі є, зокрема, стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної та моральної шкоди.

Так, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 271956,40 грн., втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 99950,07 грн., моральної шкоди в розмірі 50000 грн., а також витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.

Позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, зокрема постанову суду, якою встановлено вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 грудня 2024 року та внаслідок якої було пошкоджено майно позивача, висновок експерта щодо розміру завданої шкоди.

Слід відзначити, що наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору та в разі задоволення зазначеного позову судове рішення підлягатиме примусовому виконанню, зокрема шляхом звернення стягнення на майно та кошти боржника.

В матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу № 7529/24/1/000932, укладеного 24 вересня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 транспортний засіб «Nissan Leaf» номерний знак НОМЕР_1 за ціну 208 658 грн., копія акта огляду реалізованого транспортного засобу, підписного представником продавця і покупцем ОСОБА_2 .

Згідно з матеріалами справи під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач керував цим автомобілем, що підтверджує те, що саме він є фактичним власником автомобіля.

Отже, останній як власник цінного рухомого майна, на яке може бути в подальшому звернуто стягнення, має реальну можливість його відчужити чи іншим чином ним розпорядитися до розгляду справи по суті, що в разі задоволення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Крім того, відповідач має об`єктивну можливість розпорядитися належним йому іншим майном, у тому числі грошовими коштами на банківських рахунках, що також ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду на користь позивача у випадку задоволення його позову з урахуванням заявленої ціни позову.

Отже, враховуючи наявний між сторонами спір, можливість відповідача розпорядитися належним йому майном та грошовими коштами до розгляду справи та набранням рішенням суду законної сили, суд вважає можливим задовольнити заяву та з метою забезпечення позову накласти арешт на автомобіль «Nissan Leaf» номерний знак НОМЕР_1 шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, направлені на відчуження цього автомобіля, а також накласти арешт на належні відповідачу грошові кошти в межах залишкової суми в розмірі 253 248,07 грн., які знаходяться на усіх банківських рахунках, відкритих на його ім?я, крім тих коштів, накладення арешту на які заборонено законом.

На переконання суду, накладення арешту на автомобіль і грошові кошти відповідача в межах ціни позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами про відшкодування завданої діями відповідача шкоди, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Такий захід забезпечення позову не порушуватиме прав відповідача або інших осіб, зокрема ОСОБА_3 , так як належний їй транспортний засіб був відчужений на користь відповідача, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та перебуванням цього майна саме у відповідача.

Крім того, забезпечення позову носить тимчасовий характер - до вирішення судом спору та набрання рішенням суду законної сили і не позбавляє відповідача права користування вищевказаним транспортним засобом та лише обмежує його право користування грошовими коштами протягом певного періоду часу.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відповідно до статті 154 ЦПК України, оскільки згідно з матеріалами справи позивач має зареєстроване місце проживання. Підстав вважати, що майновий стан позивача є недостатнім для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові, немає.

Докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові, відсутні.

При цьому відповідач вправі звернутися із заявою про застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «Nissan Leaf» номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 шляхом заборони ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження цього майна, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Накласти арешт на грошові кошти в будь-якій валюті, які належать ОСОБА_2 та знаходяться на банківських рахунках, відкритих на його ім`я в будь-яких банківських установах, в межах суми 253 248 (двісті п`ятдесят три тисячі двісті сорок вісім) грн. 07 коп., крім тих коштів, накладення арешту на які заборонено законом, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Дані сторін:

Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрвоане місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Наталія Марченко