Справа № 686/3912/25
Провадження № 2/686/2772/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої суддіМазурок О.В.

при секретарі Рідкодубській Л.М.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Гелемей Ю.М.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАУН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАУН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАУН`на його користь різницю між фактичним розміром шкоди, пов`язаної з

пошкодженням транспортного засобу, та страховим відшкодуванням - 141998,96 грн. та

моральну шкоду З0 000,00 грн.;що в загальному розмірі становить 171 998.96 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАУН» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 11 719,99 грн., з яких

10 000,00 гри. - витрати на правову допомогу; 1 719,99 грн. - сплачений судовий збір.

На обґрунтування свого позову вказав, що 01.10.2024 року о 09:05 год. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Хмельницький по вул.Старокостянтинівське шосе, 2, здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 .

В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2024 року у справі № 686/27317/24 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Таке рішення суду набрало законної сили. Згідно з вказаною постановою на підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП.

Відповідно до ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, неправомірність та винуватість дій ОСОБА_3 , обставини ДТП, яка мала місце 01.10.2024 року о 09:05 год., є встановленими та доказуванню не підлягають.

В результаті зазначеної ДТП транспортний засіб «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності, було пошкоджено, - і відповідно він зазнав майнової шкоди. Його право власності на автомобіль підтверджується доданою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Оскільки, шкода йому була завдана саме джерелом підвищеної небезпеки (зберігання та утримання транспортного засобу, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб є джерелом підвищеної небезпеки (ч.1 ст.1187 ЦК України)), тому на ОСОБА_3 , як на особу, яка керувала транспортним засобом в момент ДТП, покладається обов`язок по її відшкодуванню, а у позивача відповідно виникає абсолютне право вимоги на відшкодування завданої шкоди.

Проте, транспортний засіб «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , - був застрахований на момент ДТП у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» відповідно до полісу

№ 219849527 (копії полісу та витягу з ЦБД МТСБУ додаються).

У зв`язку з чим Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до такого страховика, що стало підставою відкриття відповідної страхової справи.

В межах такої страхової справи, 08.10.2024 року представником страховика було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , результати якого зафіксовані у відповідному протоколі огляду, копія якого додається. На основі змісту такого протоколу, оцінювачем було проведено автотоварознавче дослідження за результатами якого складено звіт № 82-D/15/57 від 11.12.2024 року (копія додається).

З урахуванням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , п.п.1 п.1 постанови Правління Національного банку України «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 109 від 30.05.2022 року (в редакції чинній на момент ДТП) розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 160000 гривень на одного потерпілого було визначено розмір страхового відшкодування в сумі

82447,34 грн., який дорівнював вартості відновлювального ремонту автомобіля з метою усунення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, з урахуванням коефіцієнту Фізичного зносу, без врахування ПДВ, з вирахуванням Франшизи. Що зафіксовано в повідомленні про прийняте рішення вих.№ 12 177/24-101 від 27.11.2024 року, страховому акті № G-25923-1, адвокатському запиті та відповіді на адвокатський запит копії яких додаються.

Факт здійснення страхового відшкодування підтверджується доданими копіями скріншотів з електронного банкінгу.

Для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, щоб був необхідний з метою усунення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, яка мала місце 01.10.2024 року, він звернувся до ФОП, який уповноважений на виконання таких робіт.

03.02.2025 року між ним та ФОП ОСОБА_4 було укладено Договір підряду на виконання робіт № 1, відповідно до якого підрядник повинен виконати відповідні роботи в строк до 31.12.2025 року. Вартість такого ремонту становить 224 446,30 грн.

Копія договору з додатками, а також витяг з реєстру, щодо зазначеного ФОПа додаються.

Обсяг робіт, перелік складових та матеріалів, вартість яких розраховано в додатку № 1 до Договору повністю відповідають переліку таких, що зазначені у ремонтній калькуляції (додатку до звіту № 82- D/15/57 від 11.12.2024 року ) та протоколі огляду КТЗ від 08.10.2024 року.

Таким чином, невідшкодований розмір шкоди, пов`язаної з пошкодження транспортного засобу, на даний момент становить 141 998.96 грн.

(224 446,30 грн. (фактична вартість ремонту автомобіля) - 82 447,34 грн.(страхове відшкодування) = 141 998,96 грн.).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У даному випадку у позивача наявне грошове зобов`язання перед ФОП ОСОБА_4 по оплаті в подальшому відновлювального ремонту автомобіля у визначеному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому РІЗНИЦЮ між Фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням!.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 викладено правовий висновок, відповідно до якого правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими страхового відшкодування (страхової виплати). Що повністю відповідає правовій позиції Верхового Суду, яка викладена у постановах від 03.02.2021 року у справі № 592/8115/21, від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19.

Таким чином, якщо потерпіла особа звернулася до страховика й одержала страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоду, свого обов`язку згідно з ст.1194 ЦТС України (відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка ним одержана від страховика).

Так, як власник джерела підвищеної небезпеки «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_1 , застрахував цивільно-правову відповідальність, що стало підставою здійснення на користь позивача страхового відшкодування, відповідно на ОСОБА_3 , як особу, яка заподіяла таку шкоду покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним повним розміром шкоди і страховою виплатою.

Крім того, відповідно до абз.2 п.12.1 Закону № 1961-ІУ страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з п.36.6 ст.36 Закону № 1961-ІУ страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи. якщо вона була передбачена договором страхування.

В даному випадку, відповідно до умов договору обов`язкового страхування

№ 219849527, укладеного між відповідачем та страховиком, розмір франшизи становить

2600,00 грн. і саме на таку суму було зменшено розмір страхового відшкодування Позивачу.

Крім того, внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоду, яка полягає моральних стражданнях та переживаннях через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього.

Приписами ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При

визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18)).

Неможливість користуватися своїм транспортним засобом у звичайному режимі змінила його життєвий ритм (звичний уклад) на тривалий час, що завдало значного стресу. Так, як оплата ремонту автомобіля не є запланованою витратою, однак є вимушеною та нагальною потребою, а у нього не достатньо коштів, щоб здійснити такий ремонт. Через це він повинен був шукати додаткові джерела отримання коштів.

Сильні душевні переживання стали причиною для звернення до лікарів. Зокрема. 19.12.2024 року він звернувся до сімейного лікаря зі скаргами на відчуття тривоги, нервування, напруженість, пригнічений настрій. Лікарем було встановлено діагноз: нервозність. З метою лікування таких розладів було призначено лікування лікарськими засобами та видано направлення на огляду до лікаря-психолога (що підтверджується доданими копіями протоколу звернення до лікаря від 19.12.2024 р. 09:15 на 2-х аркушах: рецепту на лікарські препарати: електронного направлення № 4526- 2273-6067-0534). В січні 2025 року він продовжував лікування, зокрема 06 та 29 січня відвідував лікаря-психотерапевта зі скаргами на безсонні ночі, тривожність вночі і вдень, апатію, пригнічений настрій, негативні думки протягом дня. Лікарем було встановлено діагноз «Тривога. Депресія. Тривожно депресивний розлад легкого ступеня важкості». І визначено курс лікування. На сьогодні лікування продовжуються, оскільки його морально-психологічний стан не покращився, адже автомобіль досі пошкоджений і він не може ним користуватися. Позитивної динаміки лікарем на встановлено. Копії консультаційних висновків спеціаліста додаються.

До того ж. відповідальними особами за значний проміжок часу (кілька місяців) не вчинялося дій, щодо відшкодування заподіяної шкоди, у зв`язку з чим необхідно було звертатися за правовою допомогою, відвідувати суд.

Таким чином, враховуючи тривалість моральних страждань, змін в морально-психологічному стані (які зафіксовані лікарями), істотність та вимушеність змін в його життєвих стосунках, а також необхідність в прикладанні додаткових зусиль для усунення негативних наслідків та суттєвий період часу необхідного для повернення до попереднього звичного режиму життя, вважаємо, що стягнення моральної шкоди з відповідача має бути в розмірі З0000,00 грн., що є співмірним із заданими йому моральними стражданнями, є розумною та справедливою сумою. ТОВ «РАУН» є власником транспортного засобу «RenaultDokker», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок експлуатації якого йому була заподіяна шкода.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит № 12/11-05 від 12.11.2024 року ТОВ «РАУН» визнало, що ОСОБА_3 перебуває з ним у трудових відносинах на підставі наказу про прийняття на роботу № 52 - від 21.04.2021 року; і на момент ДТП здійснював свої трудові обов`язки.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Третя особа в судовому засіданні вказав, що вважає позов таким, що не підлягає задоволені.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 01.10.2024 року о 09:05 год. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Хмельницький, який належить на праві власності ТОВ «РАУН», по вул.Старокостянтинівське шосе, 2, здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 .

В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2024 року у справі № 686/27317/24 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

ОСОБА_3 на момент ДТП здійснював свої трудові обов`язки, вказане підтверджується наказом про прийняття на роботу та листом ТОВ «РАУН»

№ 52 - від 21.04.2021 року.

Транспортний засіб «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , - був застрахований на момент ДТП у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» відповідно до полісу

№ 219849527 . Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 320000 гривень; за шкоду заподіяну майну 160000 гривень. Розмір франшизи 2600 гривень.

Згідно звіту №82-D/15/57 від 11.12.2024 року ФОП ОСОБА_5 вартість матеріального збитку завданого власнику майна «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 100124,81 грн., з ПДВ на запасні частини та матеріали. Вартість матеріального збитку завданого власнику майна «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 85047,34 грн., без ПДВ на запасні частини та матеріали.

За заявою позивача, страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 69396,46 грн. та здійснено доплату в розмірі 13050,88 грн.

03.02.2025 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 було укладено Договір підряду на виконання робіт № 1, відповідно до якого підрядник повинен виконати відповідні роботи в строк до 31.12.2025 року. Вартість такого ремонту становить

224446,30 грн. Зі слів представника позивача, ФОП ОСОБА_1 не є платником ПДВ.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним принципом, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV, тут і далі в редакції, чинній на момент ДТП).

Одночасно, за положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21) зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (п. 59), від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі №641/10491/15-ц (провадження №61-12709св21).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону).

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц та постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №207/3222/16-ц, від 26.10.2022 року у справі №645/6088/18.

За змістом ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17) зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частинами 1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір фактичних витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , про який заявив позивач, становлять 141998,96 грн., які, за поясненнями останнього, необхідно виконати на підставі договору підряду 224446,30-82447,34).

Вартість відновлювального ремонту згідно з розрахунком суми страхового відшкодування, складеного ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», погодженого ОСОБА_1 та виплаченого страховою компанією становить 82447,34 грн.

Таким чином, враховуючи різницю між вартістю відновлювального ремонту, заявленого до відшкодування позивачем, сумою страхового ліміту відповідальності страховика ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та виплаченою сумою страхового відшкодування, з урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому суд вважає, що в цій справі в якості співвідповідача повинен був бути залучений страховик, ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна».

Оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, не пред`явлено до страховика, то суд позбавлений можливості надати оцінку обґрунтованості позовної вимоги щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту, заявленої виключно до страхувальника.

Незалучення до участі у справі особи як відповідача (співвідповідача), за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29.06.2022 року у справі №477/874/19, а також Верховний Суд у постановах від 27.07.2021 року у справі №431/1397/20, від 29.06.2022 року у справі №477/874/19, від 10.12.2019 року у справі №199/6524/18, від 03.08.2023року у справі №759/1587/21, від 28.10.2020 року у справі №761/23904/19.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАУН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 988, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування, ст.ст. 10, 12, 18, 81, 82, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАУН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня виготовлення повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає в

АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «РАУН», м. Львів

вул.. Стрийська, 45А кв. 291, ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 05.06.2025 року.

Суддя: