РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Козленко Г.О., за участю секретаря судових засідань - Вчерашнюк А.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), в якому просили:

- визнати неправомірними дії реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо оформлення свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , виданого 26.07.2013 Публічному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд», , а це свідоцтво - недійсним;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 1837193 Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», , по об`єкту нерухомого майна - квартиру житловою площею 54,4 кв.м, загальною площею 92,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , здійснену 17.07.2013 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганною Георгіївною, за реєстраційним номером: 0,

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право користування житловим приміщенням - трикімнатною квартирою житловою площею 54,4 кв.м, загальною площею 92,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) всі витрати, понесені під час підготовки та розгляду справи в суді.

В обгрунтування позову зазначено, що позивачі з 2004 року проживають в трикімнатній квартирі житловою площею 54,4 кв.м, загальною площею 92,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , наданій за спільним рішенням керівництва територіальної громади міста Києва та Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд».

В спірну квартиру позивачі заселились за відповідним направленням на поселення, виданим 24.09.2004 дочірнім підприємством по обслуговуванню та ремонту житлового фонду та об`єктів соціально-побутового призначення «ЕКОС» ПАТ «ХК «Київміськбуд» в особі структурного відособленого підрозділу «Житлове управління «Південне».

Починаючи з 2004 року ОСОБА_1 щорічно, як наймачем, укладалися з «Житлове управління «Південне» ДП «Екос», договори про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території в різних формах, на підставі яких здійснювалась оплата за користування спірною квартирою та сплачувались всі комунальні платежі.

Юридичну особу ДП «Екос» () припинено в 2012 році, в подальшому договори укладались з правонаступником - Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд», останній договір №305/УМ укладено 28.12.2017.

В серпні 2019 року позивачам стало відомо, що 26.07.2013 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 на спірну квартиру, на підставі якого 17.07.2013 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганною Георгіївною здійснено державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири, шляхом створення окремого розділу по об`єкту нерухомого майна: 00 (квартира, об`єкт житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_2 з номером запису про право власності: 1837193.

Власного житла позивачі не мають, перебувають понад 10 років на квартирному обліку в м. Києві в першочерговому списку «учасники бойових дій, інтернаціоналісти».

Як зазначено в позовній заяві, АТ «ХК «Київміськбуд» як забудовник під час спорудження та введення в експлуатацію в 2002 році житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (поштова адреса: АДРЕСА_4 ) не уклав відповідного договору про пайову участь з Управлінням економіки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та не сплатив до бюджету м. Києва жодної копійки, оскільки відомо, що довідки про виконання умов договорів пайової участі не видавалися.

З огляду на вказане позивачі звернулись до суду за захистом порушеного права.

Від ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вказано, що з позовної заяви не вбачається, що будь-які їх права порушені хоча б одним із відповідачів, не зазначено в чому полягає порушення та не обгрунтовано, як саме рішення вплине на їх права. Доводи позовної заяви будуються лише на припущення, не підтверджених жодними доказами.

08.12.2003 між АТ «ХК «Київміськбуд» та Дочірнім підприємством «Екос» АТ ХК «Київміськбуд» складено акт №3, відповідно до якого АТ ХК «Київміськбуд» передав 2 квартири ( АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 ) для службових потреб, однак даний акт не є правовстановлюючим документом та не свідчить про те, що компанія передала функцію «розпорядження» своїм майном, тобто вказані квартири були передані лише у користування.

Окрім того, зазначає, що у відповідача не виникло жодних обов`язків перед Київською міською державною адміністрацією щодо передачі ані пайових коштів, ані площі у будинку АДРЕСА_4 , а у Київської міської державної адміністрації, в свою чергу, не виникло обов`язку щодо передачі саме квартири АДРЕСА_6 позивачу.

Щодо права користування позивачами спірною квартирою вказано, що 28.12.2017 між компанією та ОСОБА_1 укладено договір оренди квартири №305/УМ терміном дії до 31.12.2018. Умовами договору передбачено, що після припинення договору орендар зобов`язується повернути об`єкт оренди орендодавцю в належному стані.

Від Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки звертаючись із вказаними позовними вимогами позивачі керуються лише припушеннями. Окрім того, вказано, що твердження позивача про те, що лише в серпні 2019 року він дізнався про те, що відповідач отримав свідоцтво та є власником квартири не відповідають дійсності, оскільки п. 1.2 договору оренди, підписаного позивачем, зазначалось, що об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності.

Від Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов, в якому зазначає, що між позивачами та Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не виникали правовідносини щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а тому Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є належним відповідачем у справі.

Від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», в якій зазначає, що на момент передачі спірної квартири (04.04.2013) до ПАТ «ХК «Київміськбуд» спірна квартира була зайнята позивачами, так як у ній мешкали та мешкають дотепер позивачі, куди вони вселилися цілком законно за відповідним направленням на поселення, виданим 24.09.2004 ДП «Екос». Разом з тим, зазначає, що відповідач не висловився щодо визнання за позивачами права користування спірною квартирою.

Від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій вказує, що відзив відповідача містить лише перелік нормативно-правових актів та з останнього не вбачається позиція відповідача відносно позовної заяви.

Від представника Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2019 в задоволенні заяви ОСОБА_1 , представника ОСОБА_4 , який діє в інтересахОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Головного територіального управління юстиції у м. Києві, виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація ), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсними свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким задоволено подану заяву про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_6 .

Протокольною ухвалою суду від 17.03.2021 задоволено клопотання про заміну відповідача Головне територіальне управління юстиції у місті Києві на Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Київ) у зв`язку з реорганізацією.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 22 серпня 2022 року:

1) зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (, 01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 4/6) у строк до 28 жовтня 2022 року надати документи щодо виконання АТ «ХК «Київміськбуд» рішення Київської міської ради від 06 липня 2000 року № 232/953 «Про надання і вилучення земельних ділянок» та рішення Київської міської ради від 30 вересня 1999 року № 49/551 «Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва» під час спорудження та введення в експлуатацію 28 грудня 2001 року житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_3 (поштова адреса: АДРЕСА_4 ), збудованого за кошти населення;

2) зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Києв) (, 01001, м. Київ, провулок Музейний 2-Д) у строк до 28 жовтня 2022 року надати:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4373650 від 26 липня 20013 року;

- копію свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 від 26 липня 2013 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції м. Києва, а також документи, які стали підставою для його видачі;

3) зобов`язано Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», (, 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-в) у строк до 28 жовтня 2022 року надати:

- інвентаризаційну справу на квартиру АДРЕСА_6 , інформаційну довідку щодо цієї квартири та підтвердження/не підтвердження факту проведення протягом 2004 2019 років технічної інвентаризації даної квартири із складанням технічного паспорту;

4) зобов`язано Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (, 01030, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 42) у строк до 28 жовтня 2022 року надати:

- порядок передачі житла від однієї юридичної особи до іншої за актом прийняття-передання, що знаходиться на території міста Києва та не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перебуває на балансі юридичної особи, діючого станом на 04 квітня 2013 року;

- про відсоток житла, загальну площу та номера квартир, переданих АТ «ХК «Київміськбуд» до Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання рішення Київської міської ради від 06 липня 2000 року № 232/953 «Про надання і вилучення земельних ділянок»;

5) зобов`язано Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) у строк до 28 жовтня 2022 року надати:

- докази щодо виконання/невиконання АТ «ХК «Київміськбуд» рішення Київської міської ради від 06 липня 2000 року № 232/953 «Про надання і вилучення земельних ділянок» та рішення Київської міської ради від 30 вересня 1999 року № 49/551 «Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва» під час спорудження та введення в експлуатацію 28 грудня 2001 року житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_3 (поштова адреса: АДРЕСА_4 ), збудованого за кошти населення.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.04.2023 закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.06.2023 у задоволенні заяви адвоката Кучерявого Олександра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Козленко Г.О. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням - відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023 у задоволенні заяви представника Позивачів - адвоката Кучерявого Олександра Петровича - про відвід головуючого судді Козленко Г.О. у справі №760/25155/19 відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2024 у задоволенні заяви адвоката Кучерявого Олександра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Козленко Г.О. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням - відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2025 визнано заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Козленко Г.О. в цивільній справі №760/25155/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням - необґрунтованою.

Передано заяву про відвід для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.02.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Козленко Г.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням - відмовлено.

В судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 24.09.2004 ОСОБА_1 було видано направлення на тимчасове поселення в гуртожиток за адресою: АДРЕСА_7 . В примітці до направлення вказано, що направлення є підставою для тимчасового поселення на ліжко-місце.

24.09.2004 між ДП «ЕКОС» АТ ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, предметом якого є участь у витратах за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

01.07.2006 між ДП «ЕКОС» АТ ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, предметом якого є участь у витратах за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Термін дії до 31.12.2006.

30.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартир №68/УМ, згідно з яким орендодавець зобов`язувався передати орендарю в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 92, 1 кв.м, а орендар зобов`язувався прийняти зазначене майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути об`єкт оренди орендодавцю в належному стані.

Відповідно до п. 7.1. договору договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє 1 рік.

28.12.2017 між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартири №305/УМ, за умовами якого орендодавець зобов`язувався передати орендарю в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 92, 1 кв.м, а орендар зобов`язувався прийняти зазначене майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути об`єкт оренди орендодавцю в належному стані (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 2.1.8. п. 2.1. договору після припинення дії договору, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди в належному стані.

Пункт 7.1. договору передбачав, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року включно.

Тобто, виходячи з умов Договору, його термін дії закінчився 31 грудня 2018 року та відповідно після закінчення строку його дії, орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди.

31.12.2017 між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Киїіміськбуд» та ОСОБА_1 було підписано акт приймання-передачі житлового приміщення (квартири) за адресою: АДРЕСА_2 .

В матеріалах справи наявні квитанції за сплату ОСОБА_1 оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 від 08.01.2019, 16.05.2019, 09.08.2019.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 , окрім цього останній знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України м. Києва та отримує пенсію за віком з 30.03.2010 - довічно, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.10.2018 №3233/851855.

ОСОБА_2 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 14.02.1997 та довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.10.2018 №3234/866460.

Відповідно до довідки відділу обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.12.2018 №742 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на квартирному обліку з 10.04.2008 у складі сім`ї з 3 осіб: ОСОБА_1 , 1953 р.н. (заявник), ОСОБА_2 , 1953 р.н. (дружина), ОСОБА_3 , 1927 р.н. (мати). Порядок забезпечення житлом: першочерговий. Категорія обліку: учасники БД, інтернаціоналісти, дата встановлення категорії 10.04.2008.

Рішенням Київської міської ради №232/953 від 06.07.2000 «Про надання і вилучення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки акціонерному товариству холдинговій компанії «Київміськбуд» для будівництва житлового будинку на АДРЕСА_3 .

04.12.2000 між Київською міською радою та акціонерним товариством холдингова компанія «Київміськбуд» було укладено договір №72-00089 на право тимчасового довгострокового користування землею.

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №446 від 28.12.2001 затверджено Акт № 364 державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_3 .

Вказаним розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 446 від 28.12.2001 присвоєно поштову адресу житловому будинку - АДРЕСА_4 та балансоутримувачем будинку визначено АТ ХК "Київміськбуд".

08.12.2003 між АТ ХК «Київміськбуд» та Дочірнім підприємством «Екос» АТ ХК «Київміськбуд» складено акт №3, згідно з яким, АТ ХК «Київміськбуд» передав квартиру АДРЕСА_6 для службових потреб.

В подальшому квартиру АДРЕСА_6 повернуто Відповідачу-1, а саме 04.04.2013 між ДП «Екос» та ПАТ «ХК «Київміськбуд» було складено акт № 28-05/1, за яким ДП "Екос" передав, а ПАТ «ХК «Київміськбуд» прийняв 13 квартир, серед яких була квартира АДРЕСА_6 .

Листом від 31.03.2021 №056/93-1697 Департамент будівництва та житлового забезпечення повідомив адвокату Олександру Кучерявому, що реєстрація акта прийому-передачі житлової площі від 04.04.2013 №28-05/1 між ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ПАТ «ХК «Київміськбуд» у Департаменті будівництва та житлового забезпечення не здійснювалася.

Відповідно до листа Головного управління економіки від 29.12.2000 №049-04/570 вбачається, що спорудження жилого будинку по АДРЕСА_3 , згідно з програмою соціально-економічного та культурного розвитку м. Києва на 2000 рік, затвердженої рішенням Київради від 01.06.2000 №128/849 та за довідкою АБ «Аркада» від 20.12.2000 №6000/1 ведеться замовником АТ ХК «Київміськбуд» за рахунок коштів населення (фізичних осіб), то згідно з п. 1.1. «Нормативів…», затверджених рішенням Київради від 30.09.1999 №49/551 пайові кошти на розвиток соціальної сфери не передаються.

Листом від 31.01.2019 №050/18-688 «Про надання інформації» Департамент економіки та інвестицій повідомив, що Департамент економіки та інвестицій з Акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» у зв`язку із будівництвом житлового будинку на АДРЕСА_3 договорів пайової участі не укладав, пайові кошти на створення і розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва до міського бюджету не перераховувалися, довідки про виконання умов договорів пайової участі не надавалися.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 06.09.2001 №1856 «Про заходи щодо завершення будівництва загальноосвітньої школи на ділянці 34 у 4 мікрорайоні житлового масиву Позняки у Дарницькому районі» звільнено холдингову компанію «Київміськбуд» в 2002 році від передачі Головному управлінню житлового забезпечення 5 відсотків загальної площі квартир в 10-ти житлових будинках, які будуються за кошти населення, згідно з додатком і спрямовано кошти від їх продажу на будівництво загальноосвітньої школи.

Згідно з розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації м. Києва від 17.07.2001 №424 «Про створення Слов`янської гімназії на базі школи-новобудови «Позняки-4», будівельний майданчик - 34» вбачається, що начальнику відділу освіти районної державної адміністрації Горюновій В.З. доручено створити Слов`янську гімназію на базі школи-новобудови «Позняки-4», будівельний майданчик - НОМЕР_5 , за адресою: вул. Драгоманова, 10в, кількістю 38 класів з 01.09.2001.

Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації міста Києва від 27.08.2001 №513 «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом школи по вул. Драгоманова, 10-в/буд. №34/ на 4 мікрорайоні «Позняки-Східні» в Дарницькому районі м. Києва» затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію 21 серпня 2001 р. школи по вул. Драгоманова, 10-в на 4 мікрорайоні «Позняки-Східні» в Дарницькому районі м. Києва, згідно з додатком.

Відповідно до додатку до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 06.09.2001 №1856 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 звільняється від передачі Головному управлінню житлового забезпечення 5 відсотків житла.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2013 №6921439 вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності: 1837193 Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» по об`єкту нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_8 , здійснену 17.07.2013 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганною Георгіївною, за реєстраційним номером: 00.

26.07.2013 Публічному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 6921058 на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім цього, в матеріалах справи наявна належним чином завірена копія матеріалів реєстраційної справи №11617198 щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.01.2023 №108/29-61 вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_4 побудований у 2002 році за кошти інвесторів, де розташовано 97 квартир. Обслуговуючою організацією будинку є ТОВ «Перший український експертний центр». За наявною у відділі приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації інформацією за період з 2002 року по 01.01.2023 в багатоквартирному будинку приватизовано 4 квартири.

Згідно з ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрнтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Положенням ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, що означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Отже, відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в редакції діючій на той час, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положеннями ст. 876 Цивільного кодексу України встановлено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Як стверджує відповідач-1 та не було спростовано позивачами, ПрАТ "ХК "Київміськбуд" є замовником будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , в якому знаходяться спірна квартира АДРЕСА_9 , що підтверджується Актом № 364 державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_3 від 28.12.2001 року.

Отже, ПрАТ "ХК "Київміськбуд" мало юридичне право на реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 16.06.2013 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено - державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їхьобтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов`язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 35 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, в редакції станом на 01.01.2013 року, у випадках, установлених законодавством, державний реєстратор за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень оформляє свідоцтво про право власності на нерухоме майно, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

Пунктом 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 передбачено, що Державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Пункт 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 визначає, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на той час, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, документи подані відповідачем-1 при реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна відповідали вимогам законодавства у сфері державної реєстрації прав та підтверджували наявність прав ПрАТ «ХК «Київміськбуд» на квартиру АДРЕСА_6 , а дії державного реєстратора відповідали нормам закону.

Щодо вимоги позивачів визнати право користування житловим приміщенням - трикімнатною квартирою АДРЕСА_8 суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивачі користувались трикімнатною квартирою АДРЕСА_6 , здійснювали оплату за користування квартирою та сплачували комунальні платежі.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2017 року між ПрАТ «ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_10 , за умовами якого орендодавець зобов`язувався передати орендарю в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 92, 1 кв.м, а орендар зобов`язувався прийняти зазначене майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути об`єкт оренди орендодавцю в належному стані (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 2.1.8. п. 2.1. договору після припинення дії договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди в належному стані.

Пункт 7.1. договору передбачав, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року включно.

Тобто, виходячи з умов договору, його термін дії закінчився 31 грудня 2018 року та відповідно після закінчення строку його дії, орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди.

З аналізу умов вказаного договору вбачається, що даний договір був спрямований на встановлення взаємних прав та обов`язків сторін, пов`язаних з наданням ПрАТ «ХК «Київміськбуд» у користування ОСОБА_1 , з метою тимчасового проживання житлового приміщення, та за своєю природою є цивільно-правовою угодою, а тому відносини, які виникли на його підставі, є цивільно-правовими та регулюються главою 59 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

При цьому за правилами п. 3 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно зі ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Суд приходить до висновку, що за договором оренди квартири № 305/УМ від 28.12.2017, укладеного між ПрАТ «ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_1 виникли цивільно - правові відносини, які регулювались нормами Цивільного кодексу, а не нормами Житлового кодексу УРСР.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція про захист прав людини) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких забезпечується поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді справи по суті не знайшли свого підтвердження в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача-1 про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Виходячи з вимог ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

З огляду на те, що судом було встановлено відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивачів в даній справі, заява відповідача-1 про застосування строку позовної давності не підлягає розгляду по суті.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 37, 182, 321, 328, 331, 810, 821, 876 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 158, 209 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко