КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року місто Київ.

Справа № 757/37698/24-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8302/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді: Желепи О.В.,

суддів: Соколова В.В., Поливач Л.Д.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою Черкаської обласної прокуратури на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року (у складі судді Вовка С. В., повне рішення складене 23.12.2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності.

Позовні вимог обґрунтовувались тим, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 06.04.2021 по справі № 711/5338/16-к, у кримінальному провадженні № 0000280, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 03.07.2023 та постановою Верховного Суду від 25.07.2024, визнано Позивача - ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368-3 КК України та виправдано за недоведеністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-3 КК України.

Позивачу спричинено моральну шкоду незаконними діями державних органів (органів досудового слідства, органів обвинувачення і суду) із притягнення його до кримінальної відповідальності, які тривали 11 років 2 місяці та 29 днів (разом 134 місяці і 29 днів), з дня порушення стосовно позивача кримінальної справи (з 04.04.2012) до дня набрання виправдувальним вироком законної сили (до 03.07.2023).

На відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути з державного бюджету 8 336 418 грн. 33 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 500 000, 00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням представник Черкаської обласної прокуратури - Голинський Ярослав Олегович 20 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 975 200 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилаючись на положення законодавства, відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за кожен місяць перебування під слідством чи судом, вважають, що період з 29.05.2015 по 25.05.2016 - після повернення кримінальної справи для додаткового розслідування до пред`явлення нової підозри, не може бути врахований для відшкодування моральної шкоди, оскільки процесуальних дій органами досудового розслідування, які б обмежували права позивача в цей період не здійснювалося.

Вказує, що при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції не дотримано засад розумності, виваженості та справедливості та звертає увагу, що ОСОБА_1 за обставинами справи під час досудового та судового слідства під вартою не перебував, не затримувався та не арештовувався, тобто міг вільно реалізовувати свої життєві плани, працювати, спілкуватися та не зазнав катування, незаконного затримання та тримання під вартою, не був позбавлений права негайно постати перед суддею, не був примушений свідчити проти себе та саме головне - був визнаний судом невинуватим. Позивачем у позовній заяві не зазначено, що застосований до нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд якимось чином вплинув на його повсякденне життя.

Зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду.

Вважає, що критично слід ставитися і до доводів позивача щодо його репутаційних втрат в очах оточення, внаслідок формування враження, що він має проблеми із законом, враховуючи, що в Україні діє презумпція невинуватості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

27 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача, яким просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення, без змін.

Щодо доводів відповідача про невірний обрахунок часу перебування під слідством, звертає увагу, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2015 у справі № 5-1290км15 запобіжний захід ОСОБА_1 залишено підписку про невиїзд. Тобто позивач на час нового розслідування не вважався реабілітованим, обмеження щодо ОСОБА_1 продовжували діяти і до повідомлення про підозру, а тому цей період входить у загальний період перебування Позивача під слідство і судом.

Звертає увагу на презумпцію вини органів слідства і прокуратури у разі постановлення виправдувального вироку.

Вказує, що з огляду на мотиви кримінального обвинувачення позивача та постанови про відсторонення від посади, враховуючи, що професійна діяльність Позивача, як фахового правника, передбачає довірчі відносини роботодавця, у роботодавця Позивача виникли побоювання у лояльності позивача до роботодавця, що зумовило звільнення позивача з роботи де він 12 років поспіль будував професійну кар`єру і досяг значних результатів. Тобто внаслідок незаконного кримінального переслідування Позивач втратив роботу, довіру роботодавця та колег, стабільний заробіток і джерела на існування. Відповідний характер кримінального переслідування позивача створив значні перешкоди для подальшого працевлаштування і позивач змушений був декілька разів на рік шукати нове місце роботи.

Моральних хвилювань також було завдано позивачу тим, що незаконним вироком Оболонського районного суду м. Києва було конфісковано усе належне позивачу майно, мобільний телефон позивача із важливою особистою інформацією, який досі не повернуто позивачу. Вилучені під час обшуку 26.06.2016 грошові кошти сумою 11 400,00 грн, які було звернуто в дохід Держави, повернуто позивачу аж через 11 років, що зумовило значну втрату їхньої купівельної спроможності.

Також звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який діяв протягом 11 років, також обмежував його життя та кар`єру дуже довгий час.

В судовому засіданні представник Черкаської обласної прокуратури - Котляр Т.М. підтримала доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету системи «Електронний суд», причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою слідчого ОВС відділу нагляду за виконання законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Черкаської області від 04.04.2012 порушено кримінальну справу № відносно позивача із попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 368-3 КК України.

04.04.2012 позивачу роз`яснено права у якості підозрюваного та допитано у якості підозрюваного.

Того ж дня (04.04.2012) позивачу обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання та відібрано підписку про невиїзд.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, та засуджений до покарання у вигляді штрафу в розмірі 11 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 1 рік та з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04.08.2014 вказаний вирок змінено, ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 368-3 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 7000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно- господарських функцій, строком на 1 рік та з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла. В іншій частині вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 залишено без змін.

У подальшому за клопотанням захисника ОСОБА_1. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2014 ОСОБА_1 звільнений від відбування зазначеного вище покарання на підставі ч. 2 ст. 86 КК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» як особа, засуджена за вчинення умисного злочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.05.2015 вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 та ухвала апеляційного суду м. Києва від 04.08.2014 скасовані, а кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, направлена на додаткове розслідування до прокуратури Черкаської області.

СУ УМВС України в Черкаській області 02.07.2015 внесені відомості до ЄРДР за №0000280, ОСОБА_1 25.06.2015 повідомлено про підозру.

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 06.04.2021 ОСОБА_1 виправдано за ч. 3 ст. 368-3 КК України за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.07.2023 вирок Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2021 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.07.2024 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. Судове рішення набрало законної сили 03.07.2023.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 04 квітня 2012 року по 03.07.2023 року - 134 місяці і 29 днів.

Мінімально-гарантований законом розмір відшкодування моральної шкоди за вказаний період становить суму 1 079 733 , 33 грн.

З урахуванням терміну незаконного перебування позивача під слідством та судом та негативних наслідків такого перебування для позивача, суд вважав за можливе присудити розмір відшкодування у більшому ніж мінімальний розмірі в сумі 1 500 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені судом обставини, які мають правове значення для вирішення спору є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, не погодився з врахуванням до загального строку перебування позивача під судом та слідством періоду з 29.05.2015 року по 25.05.2016 року, коли кримінальну справу було повернуто для додаткового розслідування до пред`явлення підозри, оскільки на цей час процесуальних дій, які б обмежували права позивача, органами досудового розслідування, не здійснювалося.

Однак, колегія суддів такі доводи відхиляє так як ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2015 у справі № 5-1290км15, якою справу передано на додаткове розслідування залишено запобіжний захід ОСОБА_1 -підписку про невиїзд. Тобто, в цей період позивач продовжував перебувати під слідством . Та обставина, що на додатковому розслідуванні слідчими органами не вчинялись активні слідчі дії не свідчить про те, що позивач не отримував в цей час моральні страждання. Відсутність щодо ОСОБА_1 виправдувального вироку суду, обізнаність останнього про проведення кримінального розслідування щодо нього, неможливість вільного пересування за межі країни через встановлений запобіжний захід, на думку суду свідчить про спричинення позивачу моральних страждань.

Інших заперечень щодо періоду заподіяння моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації, і законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є, зокрема, порушення нормальних життєвих зав`язків позивача.

Враховуючи вищевикладене, правильними є висновки суду першої інстанції, що наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності), встановлені під час розгляду справи, не спростована відповідачем і третьою особою.

Апеляційну скаргу було також обґрунтовано тим, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди в розмірі, більшому за встановлений мінімум. Однак, враховуючи обставини, встановлені судом першої інстанції, та враховуючи, що характер кримінального обвинувачення щодо ОСОБА_1 зі сторони обвинувачення (а саме підкуп службової особи юридичної особи приватного права) вплинуло на подальшу професійну кар`єру позивача, яка пов`язана з юридичною сферою та сферою управління, колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, який суд першої інстанції вважав розумним та справедливим, а також необхідним для відшкодування, отриманих позивачем моральних страждань. Факт перебування під слідством та наявність запобіжного заходу в якості підписки про невиїзд, а також тимчасове включення позивача до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, беззаперечно ускладнив пошук стабільної роботи, що є безумовним фактором зміни якості та стабільності життя, що підтверджується трудовою книжкою позивача та довідками про доходи.

Апеляційний суд також враховує, що за обставинами даної справи, щодо позивача до скасування Верховним Судом діяв обвинувальний вирок, з конфіскацією всього майна, що відповідно ускладнювало позивачу професійний юридичний розвиток у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 під слідством, а саме необхідність подання скарг та судовий захист своїх прав для отримання довідки про несудимість , позивач був позбавлений на протязі 11 років права на складення кваліфікаційного іспиту на набуття статусу адвоката та отримання можливості продовження професійної правничої діяльності, що відбулося лише в березні 2019 року. Позивач також був позбавлений можливості претендувати на посаду судді.

Зокрема позивач був вимушений оскаржувати дії МВС України у судах, а саме не зазначення у довідці відомостей про факт відсутності у нього не погашеної чи не знятої судимості та щодо зазначення відомостей про наявність порушеного кримінального провадження. У справі № 826/18484/16 Верховний Суд постановою від 18.12.2019 за касаційною скаргою позивача скасував рішення судів попередніх інстанцій та задовольнив позов позивача.

Лише після вжиття описаних вище надмірних заходів позивач отримав можливість скласти кваліфікаційний іспит на набуття статусу адвоката та отримання можливості продовження професійної правничої діяльності, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України.

Вказані небажані зміни життєвих обставин на протязі такого тривалого часу, зниження репутації позивача та факт перебування на перших роках слідства дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-то річного віку (Наказ № 01-К від 06.01.2014 року (том 1 а.с. 65)), є такими обставинами, що підтверджують отримання позивачем значної моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Суд також враховує, що до неправомірного притягнення до кримінальної відповідальності, позивач мав високооплачувану роботу, а тому присудження моральної шкоди в мінімальному розмірі, з врахуванням тих обмежень, яких на протязі більш ніж 11 років зазнав позивач, не буде відповідати загальним критерія верховенства права.

Відтак апеляційною скаргою не спростовано висновків суду першої інстанції, щодо наявності підстав для присудження відшкодування моральної шкоди в більшому, ніж мінімальному розмірі

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 травня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді В.В. Соколова

Л.Д. Поливач