Номер провадження: 22-ц/813/2315/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю.А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Федяєва Сергія Володимировича, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року, постановленого під головуванням судді Скриль Ю.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчук Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі ТОВ «Алекскредит»), треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчук В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати виконавчий напис № 11525 виданий 29.04.2020 року приватним нотаріусом Колейчиком В.В., таким, що не підлягає виконанню та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що 31 червня 2024 року він дізнався, що приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було примусово стягнуто з нього на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість в розмірі 24000,00 грн., на підставі виконавчого провадження № 62330215, відкритого на підставі виконавчого напису №11525, виданого 29.04.2020 року приватним нотаріусом Колейчуком В.В.

Позивач з виконавчим написом не погоджується та вважає, що у приватного нотаріуса Колейчука В.В. були відсутні підстави на вчинення виконавчого напису, оскільки не взяв до уваги, що стягувач не надав доказів безспірності вимог до боржника, а також, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 не був нотаріально посвідченим та не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис.

Позивач вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29.04.2020 № 11525, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчуком В.В. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 24000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Федяєв С.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні судових витрат скасувати, постановити в цій частині нове, яким стягнути з ТОВ «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували фактичні витрати на правову допомогу, оскільки це не є обов`язковою вимогою для підтвердження понесення судових витрат стороною.

В інший частині рішення суду не оскаржується.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 13 травня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 131-135).

Від адвоката Федяєва С.В., представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 138-139).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині не відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у стягненні судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження надання правової допомоги.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В матеріалах справи міститься договір, ордер від 01.08.2024 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 19/07/2024 від 19.07.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича», додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, акт виконаних робіт від 17 серпня 2024 року за надання послуг розмір яких складає 10 000,00 грн. (а.с. 22, 39-41).

Однак, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження надання правової допомоги.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивача ОСОБА_1 були фактичними, а тому вони підлягають відшкодуванню, шляхом стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу у суді першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Попудренко АВ., представник ТОВ «Алекскредит» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу.

При зменшенні витрат на правову допомогу апеляційним судом враховано:

- чи змінювалася правова позиція сторін у справі під час розгляду справи у суді першої інстанції;

- чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Федяєв С.В. надавав правову допомогу ОСОБА_1 протягом усього часу розгляду справи у суді першої інстанції, а тому був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають.

Крім того, справу було розглянуто без участі учасників справи.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність щодо предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, наданих заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, також приймаючи досвіт адвоката по даним категоріям справ, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача ТОВ «Алекскредит» судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн.

При цьому, колегія суддів виходить із принципів розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу, а також із того, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 року складає 3 028 грн. на місяць.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогускасуванню, з ухваленням в цій частині про стягнення з ТОВ«Алекскредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Федяєва Сергія Володимировича, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 рокув частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 червня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда