Справа № 750/2396/25
Провадження № 2/750/1257/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

секретаря Примак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Чернігівської міської ради про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

у лютому 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . На день своєї смерті ОСОБА_2 фактично проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя, 26.09.2016 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1 . Позивачка, у встановленні законодавством строки, звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка Р.О. для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Інші спадкоємці після смерті спадкодавця відсутні. Однак, приватним нотаріусом Тарасенком Р.О. було відмовлено Позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на вищевказану квартиру, у зв?язку з тим, що Позивачкою не надано правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності померлої ОСОБА_2 на нерухоме майно. З метою отримання вказаної інформації представником Позивачки адвокатом Прокоф?євим Б.І. надіслано запит до виконавчого комітету Чернігівської міської ради та встановлено, що відповідно до наявної у відділі квартирного обліку та приватизації житлового фонду комп?ютерної бази даних приватизованого житла квартира АДРЕСА_3 приватизована на підставі розпорядження органу приватизації від 26 грудня 2007 року N?1850 на одну особу - ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на житло було отримано ОСОБА_2 12 лютого 2008 року, що підтверджується відповідним записом у журналі реєстрації рішень органу приватизації житлового фонду. Також вказане підтверджується відміткою про використання права приватизації житла в обсязі 44,3 м2 на 8 сторінці паспорта спадкодавця ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_2 стала власницею квартири АДРЕСА_4 , площею 44,3 м2, шляхом приватизації та отримала Свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, замовила технічний паспорт, однак отриманий нею правовстановлюючий документ, який посвідчує її право власності на квартиру був втрачений, що позбавляє можливості Позивача надати нотаріусу документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після її смерті. Як наслідок, Позивач позбавлена можливості належним чином оформити своє право власності на майно у порядку спадкування, у зв?язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

26.09.2016 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1 , який було посвідчено держаним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори, реєстровий N?5-910 (а.с. 11).

Як вбачається з відповіді виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09.01.2025 відповідно до наявної у відділі квартирного обліку та приватизації житлового фонду комп?ютерної бази даних приватизованого житла квартира АДРЕСА_3 приватизована на підставі розпорядження органу приватизації від 26 грудня 2007 року N?1850 на одну особу - ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на житло було отримано ОСОБА_2 12 лютого 2008 року, що підтверджується відповідним записом у журналі реєстрації рішень органу приватизації житлового фонду (а.с. 17).

Постановою № 19/02-31 від 03.02.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано оригіналів правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За вимогами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов?язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов?язковій державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі N?551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов?язковість її виконання.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов?язує виникнення в особи суб?єктивного права власності на певні об?єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі N? 911/3594/17, провадження N? 12-234гc18.

З урахуванням положень ЦК України, роз?яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також того факту, що позивачка звернулася до нотаріальної контори в установленому законом порядку для прийняття спадщини, проте отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 через відсутність в неї правовстановлюючого документу на квартиру, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до територіальної громади в особі Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, ) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя