Номер провадження: 22-ц/813/3519/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

з участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року,

за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвої Людмили Вікторівни, стягувач: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвої Л.В., стягувач: ОСОБА_2 , в обґрунтування зазначила, що 15.10.2024 року головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мітєвою Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 521/20844/23, виданим 10.10.2024 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі ЄУН № 521/20844/23 та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16000 грн.

Скаржник посилається, що відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець порушив вимоги ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачу було достовірно відомо про місце проживання дитини АДРЕСА_1 .

Скаржник зазначає, що оскільки виконавчий документ подано не за місцем виконання, то він має бути повернутий стягувачу без виконання.

ОСОБА_1 просить суд визнати дії ОСОБА_3 головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірними; постанову Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.10.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 76289532 скасувати; залишити виконавчий лист № 521/20844/23 без виконання і повернути ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.12.2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвої Л.В., стягувач: ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року, скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, не вбачаючи зазначені скаржником причини виключними обставинами для здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції, позбавив заявника можливості взяти участь у судовому засіданні по справі, що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане порушення суду створило перешкоди заявнику належним чином користуватися передбаченими нормами ЦПК України процесуальними правами і призвело до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства. Скаржник заперечує проти доказів, використаних судом першої інстанції, поданих в заяві ОСОБА_2 , попередньо наданими ним до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Посилається, що замість того, аби з`ясувати фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме чи мешкає скаржник у місті Одеса за територіальним місцезнаходженням державного органу Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), суд з`ясовував обставини, які не мають значення для вирішення справи, а саме розгляд відеозаписів телефонних дзвінків, наданих стягувачем ОСОБА_2 .

Зазначає, що стягувач достовірно знав про адресу перебування та проживання скаржника, телефонував та спілкувався із сином ОСОБА_4 щодня без обмежень та свідомо ввів в оману Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо місця проживання ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.01.2025 року відкрито провадження у справі та роз`яснювалося державному виконавцю Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвій Л.В., ОСОБА_2 , право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 13.01.2025 року отримала 14.01.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Л.В. копію ухвали про відкриття провадження від 13.01.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 12.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Л.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що виконавче провадження 1 відкрите 15.10.2024 ВП № 76289532, цього ж дня, винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 369 грн та стягнення виконавчого збору у сумі 16000 грн. Саме за виконавчим листом адресою проживання скаржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Л.В. судові повістки отримали 08.04.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою в довідковому листі від 03.04.2025 року.

Від ОСОБА_1 28.05.2025 року надійшли до суду додаткові пояснення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.05.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено ОСОБА_1 в долученні додаткових пояснень, які за змістом є доповненнями до апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскаржувана ухвала постановлена 10 грудня 2024 року. Останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 25 грудня 2024 року.

Строк на подачу доповнень до апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 1 ст. 364 та ст. 354 ЦПК України сплив 25 грудня 2024 року.

Скаржником доповнення до апеляційної скарги подані 28.05.2025 року, тобто після спливу встановленого діючим цивільним процесуальним законодавством строку на подання доповнень до апеляційної скарги.

Апеляційний суд зазначає, що як ст. 354 ЦПК України, так і ст. 364 ЦПК України не передбачено право суду апеляційної інстанції вирішувати питання поновлення пропущеного строку на подання доповнень до апеляційної скарги, який є преклюзивним.

Аналогічні за змістом висновки містяться в постанові Верховного суду від 10 грудня 2020 року у цивільній справі № 538/1182/18.

03.04.2025 року ОСОБА_2 подано письмові пояснення, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.05.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи додатки додані до відзиву на апеляційну скаргу, а саме лист Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.07.2024 року № 72165/28.15-34 та повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 05.07.2024, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 участі в судовому засідання не приймав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.05.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, приєднано до матеріалів справи документи, надані державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвою Л.В., а саме: копія заяви ОСОБА_2 до виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження від 10.10.2024 року; копія виконавчого листа по справі № 521/20844/23, виданого 10.10.2024 року; копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 76289532 від 15.10.2024 року, оскільки предметом оскарження є постанова про відкриття виконавчого провадження, яка в матеріалах справи відсутня, крім того, на зазначені документи є посилання як в апеляційній скарзі, так і у наданих сторонами відзивах і поясненнях.

ОСОБА_1 , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу просила задовольнити.

Державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Л.В., яка приймала участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу просила залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 , який приймав участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що за виконавчим листом адресою проживання скаржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, здійснено усі передбачені чинним законодавством дії щодо неупередженого, своєчасного та фактичного виконання судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвої Людмили Вікторівни, стягувач: ОСОБА_2 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України в редакції на час винесення постанови).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга-третя статті 451 ЦПК України, в редакції на час винесення постанови державним виконавцем).

У частині першій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи стягувана та боржника, а також резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Згідно з частиною 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи. Так само відповідно до частини першої статті 168 ЦПК у судовому наказі зазначаються, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) стягувана і боржника.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2023 року у справі № 211/4347/15-ц (провадження № 61-4965св22) зроблено такі висновки: «вимога про зазначення місцезнаходження (для юридичних осіб) або місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) проходить через цілу низку процесуальних документів - як тих, що надаються сторонами, так і тих, що ухвалюються судом. З огляду на обов`язок суду щодо належного повідомлення учасників справи про судові засідання та належне направлення процесуальних документів, можна стверджувати, що суд тримає під контролем відповідність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) учасників справи.

Отже, завдяки зазначеним вище вимогам процесуального закону та за умови належного виконання процесуальних обов`язків й незловживання учасниками судового процесу процесуальними правами презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом. З урахуванням викладеного, немає підстав вимагати від виконавця здійснення додаткової перевірки інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувана під час відкриття виконавчого провадження.

Водночас перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитись, що адреса місцезнаходження, місця проживання (перебування) боржника належить до території виконавчого округу приватного виконавця.

Лише якщо виконавчий документ пред`явлено стягувачем не за місцем виконання (тобто місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, зазначене у виконавчому документі, є таким, що не може бути місцем виконання для виконавця, якому пред`явлено виконавчий документ) виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувану (пункт 10 частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Закон не містить норми, що встановлює безпосередньо обов`язок виконавця перевірити інформацію про місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін виконавчого провадження.

Якщо інформація про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, що міститься у виконавчому документі не викликає сумнівів в її достовірності, виконавець не має підстав для перевірки цієї інформації».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 699/165/13-ц (провадження № 61-1293св20) зазначено, що: «отримавши від стягувача документи, в яких міститься інформація щодо місця проживання боржника у м. Києві, приватний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження в межах свого територіального округу. Оскільки ні виконавчий документ, ні заява стягувача не містила іншу інформацію щодо місця проживання боржника, виконавчий документ на момент його прийняття приватним виконавцем не підлягав поверненню, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д. В. щодо прийняття до виконання виконавчого листа. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо факту обізнаності стягувача про зміну місця реєстрації боржника ОСОБА_1 із міста Києва на Київську область є такими, що зроблені на припущеннях, проте вказані обставини не впливають на законність відкриття приватним виконавцем, на підставі наявних у нього відомостей про зареєстроване місце проживання боржника у м. Києві, виконавчого провадження та проведення ним подальших дій з виконання судового рішення в межах наданих йому повноважень, зокрема накладення арешту на майно боржника. При цьому, чинним законодавством України не передбачений обов`язок приватного виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника на стадії відкриття виконавчого провадження».

Державний виконавець не зобов`язаний перевіряти місце проживання боржника при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 211/4347/15-ц).

У постанові від 11 січня 2024 року у справі № 640/35340/21 Верховний Суд вказав, що прийняття державним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції.

Як вбачається з повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 05.07.2024, Марганецький відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернув ОСОБА_2 виконавчий документ без прийняття до виконання, посилаючись на положення п. 10 ч. 4 ст. 4, ч.2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

10.10.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про відкриття виконавчого провадження, зазначивши адресу ОСОБА_1 , яка зазначена у виконавчому листі

Постановою державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвої Л.В. від 15.10.2024 року відкрито виконавче провадження № 76289532 з виконання виконавчого листа № 521/20844/23, виданого 10.10.2024 року.

Адресою проживання боржника ОСОБА_1 у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено: АДРЕСА_2 .

У виконавчому листі № 521/20844/23, виданому 10.10.2024 року адресою боржника ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд враховує, що державний виконавець не зобов`язаний був перевіряти місце проживання боржника при вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

За обставин даної справи, маючи чітко визначене як у виконавчому документі, так і в заяві ОСОБА_2 місце проживання боржника, а саме АДРЕСА_2 , за умови відсутності обов`язку виконавця перевіряти місце проживання боржника при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про позбавлення судом першої інстанції скаржника можливості взяти участь у судовому засіданні по справі в режимі відеоконференції апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 1-3 статті 212 ЦПК Ук раїни учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. У заяві про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Суддя (суддя-доповідач) розглядає заяву учасника справи, його представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду без повідомлення учасників справи. За результатами розгляду заяви постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 зверталась 10.11.2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про проведення судового засідання, яке призначено на 10 грудня 2024 року, у режимі відеоконференції.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 11.10.2024 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвої Л.В., стягувач: ОСОБА_2 , відмовив, враховуючи відсутність виключних обставин для здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції, не надання доказів надсилання заяви іншим сторонам та те, що в суду відсутня технічна можливість забезпечити проведення засідання в режимі відеоконференції.

Згідно довідки про доставку електронного документу ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11.11.2024 року доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 12.11.2024 року.

Апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції клопотання ОСОБА_1 розглянуто, судом винесена ухвала за результатами розгляду клопотання, з повторним клопотанням, яке оформлено належним чином, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції ОСОБА_1 до суду не зверталась.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 була забезпечена участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 приймала участь в судовому засідання, призначеному на 29.05.2025 року та надавала пояснення по справі.

Проте, не забезпечення судом першої інстанції участі скаржниці у судовому засіданні в режимі відеоконференції, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, виключний перелік яких визначений у частині третій статті 376 ЦПК України.

Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги стосовно з`ясування судом першої інстанції обставин, які не мають значення для вирішення справи, а саме дослідження відеозаписів телефонних дзвінків, наданих ОСОБА_2 , які мали місце після відкриття виконавчого провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії ОСОБА_3 головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та просила скасувати постаново Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.10.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 76289532.

Отже предметом скарги є дії державного виконавця, пов`язані із відкриттям виконавчого провадження № 76289532, та скасування постанови від 15.10.2024 року про відкриття виконавчого провадження.

Однак, судом першої інстанції безпідставно з`ясовані обставини, які виникли після відкриття виконавчого провадження № 76289532, стосуються фактичного виконання судового рішення, а саме щодо відеозаписів телефонних дзвінків, заяв ОСОБА_2 від 11.11.2024 року, 18.11.2024 року, 25.112024 року, які не є предметом розгляду скарги із якою звернулась ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладені обставини колегія судді вважає, оскільки судом першої інстанції помилково з`ясовані обставини, які не є предметам скарги, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, проте помилково з`ясував обставинам, які не є предметам скарги, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова