Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А. М.,

представника відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», в особі представника Суржика Юрія Валерійовича, звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 7 000,00 грн. Строк користування - 360 днів, а саме з 22.05.2024 до 17.05.2025, річні проценти 16323,71%.

У позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Іннова Фінанс» посилається на те, що виконало свої зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі, ОСОБА_1 в свою чергу свої зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати кредитних платежів не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 28.11.2024року становить 29 085,00грн.

Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Іннова Фінанс» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 22.05.2024 в розмірі 29 085,00 грн., яка складається з 7 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18 585,00грн. заборгованості за відсотками та 3 500,00 грн. заборгованості за пенею, а також стягнути 2422,40 грн. судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

18.02.2025 року від представника відповідача - адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни до суду надійшов Відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перерахування коштів відповідачу. Наданий документ до платіжної інструкції під назвою «квитанція» не відображає дійсної банківської операції щодо перерахування коштів ТОВ «Іннова Фінанс» відповідачці ОСОБА_1 , оскільки не містить відповідних реквізитів, передбачених для банківських документів. Наявність або відсутність суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації.

Відповідач вважає незаконним нарахування пені, посилаючись на те, що позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки у зв`язку із введенням воєнного стану.

25.02.2025 року від представника позивача ТОВ «Іннова Фінанс» - адвоката Чмир Миколи Петровича до суду надійшла Відповідь на відзив. Представник позивача заперечує проти доводів, викладених у Відзиві, зважаючи на таке. Відзив на позов сформовано та надіслано на адресу позивача та суду 18.02.2025 року після закінчення строку на його подання, встановленого ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року про відкриття провадження у справі. Матеріали справи не містять заяви про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву, крім того відповідачу було відомо про наявність позову ще у січні 2025 року. Відтак, позивач вважає, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву та просить суд не враховувати поданий відповідачем відзив під час ухвалення рішення по справі.

Стосовно надання належних доказів на підтвердження видачі кредиту, позивач повідомляє, що долучена квитанція до платіжної інструкції є належним доказом, оскільки містить усі необхідні реквізити. Щодо належності банківської картки ОСОБА_1 позивачем було здійснено запит до технологічного партнера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» та долучено відповідь останніх, що банківська картка за таким номером дійсно належить відповідачці, на яку 22.05.2024 року було зараховано 7 000, 00 грн.

Крім того, позивач зазначає , що на підставі ЗУ №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів.

06.03.2025 року від представника відповідача надійшли Додаткові пояснення, в яких представник не погоджується з доводами сторони позивача, викладеними у Відповіді на відзив, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів щодо перерахування кредитних коштів від ТОВ «Іннова Фінанс» на рахунки ТОВ « ФК «Контрактовий Дім» для здійснення переказу коштів на виконання вимог договору № від 22.02.2024 року для подальшого переказу їх відповідачу. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого не в повному обсязі зазначені у тексті договору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання з`явилась в режимі відеоконференцзв`язку, просила відмовити в позові в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та особою на ім`я ОСОБА_1 було укладено Договір надання грошових коштів у позику № (а.с.25-45).

Так, згідно п. 2.2. договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7 000 грн., а клієнт зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.5 договору кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту 22.05.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 17.05.2025р.

Згідно п. 2.6.1 стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день.

Відповідно до п.3.1 договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 6.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору, крім випадку визначеного в п. 6.3. (а.с.46-48).

Згідно Паспорту споживчого кредиту сума кредиту складає 7 000,00 грн., строк кредитування 360 днів, процента ставка - 1,5% в день (а.с.12-18).

Посилаючись на те, що ТОВ «Іннова Фінанс» зарахувало кредитні кошти 22.05.2024 на суму 7 000,00 грн. на ім`я ОСОБА_1 на рахунок, за яким видано карту, маска картки НОМЕР_1 , ІД операції - (а.с.19), а відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком кредитна заборгованість відповідача станом на 15.11.2024р. складає 29 085,00 грн, з яких: 7 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18585,00 грн. - заборгованість за відсотками, 3 500,00 - заборгованість за пенею.

Вирішуючи спір між сторонами, суду слід встановити, чи доводиться доказами у справі факт укладення договору, факт зарахування коштів відповідачці, правильність розрахунків заборгованості, а також чи дійсно відповідачка не здійснювала платежі на користь позивача, якщо отримувала кредитні кошти.

Вирішуючи питання, чи доводиться доказами факт укладення договору, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У конкретному випадку укладення договору відбулося шляхом обміну електронними повідомленнями. Позичальник ОСОБА_1 на підставі статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" підписала Договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором шляхом введення коду з повідомлення, отриманого на електронну пошту позичальника. Відповідно до доказу про ідентифікацію ОСОБА_1 ідентифікувалась паролем «xpz722ahv», відправленим на електронну пошту (а.с.24).

Укладений вказаним способом правочин згідно п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Констатуючи даним судовим рішенням факт укладення кредитного договору, що доводиться доказами у справі, суд не може вважати доведеним факт зарахування коштів відповідачці по справі.

Так, на підтвердження факту перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» надано Квитанцію до платіжної інструкції №19865-1354-109755668 (а.с.19). Згідно даної квитанції через термінал №1354 було внесено 22.05.2024 кошти 7000 грн. на карту, емітентом якої є АТ «Сенс Банк», маска карти НОМЕР_1 , ІД операції - , призначення платежу: поповнення картки.

Надавач платіжних послуг як отримувача, так і платника - ТОВ «ФК «Контрактовий дім».

Відомостей про те, що переказ коштів здійснено як видача кредиту та відомостей про те, що такі кошти зараховуються саме ОСОБА_1 , квитанція не має (а.с.19).

Суд дійшов висновку, що вказаний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору.

Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачка ОСОБА_1 володіла або користувалася банківською карткою НОМЕР_1 , даний номер не є повним.

Позивач також не просив суд витребувати ухвалою суду в емітента карти НОМЕР_1 АТ «Сенс Банк» інформацію про факт зарахування коштів, дату зарахування коштів та їх суму.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач також не надав суду жодного розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Про суми, які просить стягнути позивач, зазначено лише у позовній заяві. В подальшому, до Відповіді на відзив, було долучено документ з назвою «Розрахунок заборгованості», в якому були зазначені загальні суми: 7000 грн. кредиту та 18585,00 грн. відсотків. Такий розрахунок не містив відомостей про щомісячне нарахування відсотків, що унеможливлює перевірку правильності нарахування відсотків взагалі.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц.

За який період та у якому розмірі (щомісячно чи разово) позивач нарахував пеню на суму 3500 грн., та яким пунктом договору така пеня була передбачена, позивач не зазначив.

З матеріалів справи встановлено, що ні виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору - 22.04.2024 та до 15.11.2024 р. (цю дату позивач зазначає як кінцева дата нарахування відсотків), ні розрахунку заборгованості за вказаний період (з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків) позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів.

За матеріалами справи суд позбавлений можливості достеменно встановити факт видачі відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами, факт заборгованості та її розмір. Тим більше, що у судовому засіданні представник відповідачки - адвокат ОСОБА_2 заперечувала факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів 22.05.2024 від позивача.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені належними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а відтак, позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625,630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Т.В. Войтенко