05.06.2025 Суддя Паляничко Д. Г.
Справа № 2-24/04
Провадження № 2-зз/644/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Паляничко Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання Костильова О.В.,

одноособово, дослідивши заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про зняття арешту з квартири,

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад:

1.1. позиції заявника

03 березня 2025 року ОСОБА_1 (надалі за текстом ОСОБА_1 /заявник) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з заявою про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , який накладено постановою № б/н від 21.06.2002 Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду від 18.06.2002.

Заявником разом з заявою надано копію інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якого вбачається, що об`єктом обтяження є квартира АДРЕСА_3 з реєстраційним номером обтяження 6562988.

2. заяви, клопотання

12 березня 2025 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення від головного державного виконавця Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Колісник В., яка діє на підставі довіреності № б/н від 16.01.2025, згідно яких надати інформацію щодо виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкритого на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду від 18.06.2002 та в межах якого накладено арешт нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження 6562988, не вбачається можливе, у зв`язку з тим, що в АСВП відсутня жодна інформація по зазначеній постанові та виконавчому провадженню, в межах якого воно винесено (а.с. 23-27, 27а-30).

08.04.2025 через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи з метою отримання додаткових доказів по справі (а.с. 31).

01 травня 2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про долучення додаткових доказів до матеріалів справи та відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 35). Матеріали справи цього ж дня були видані для ознайомлення, що підтверджується розпискою (а.с. 35).

3.інші процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 03.03.2025 справа № 2-24/04 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 12).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.03.2025 зобов`язано Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати суду інформацію про відкриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду від 18.06.2002 із зазначенням номеру судової справи, повним найменуванням, адресами реєстрації, РНОКПП тощо, сторін виконавчого провадження та результатами виконання вказаного виконавчого провадження, із залученням доказів на підтвердження запитуваної інформації (а.с. 19-21).

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Харківської обласної військової адміністрації «Про перейменування об`єктів топонімії міста Харкова» № 513 В від 26.07.2024 перейменовано об`єкти топонімії м. Харкова, зокрема й в Індустріальному районі міста: поточне найменування «вулиця Грицевця» змінено на нове найменування «вулиця 92-ї Бригади».

4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Суд установив, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.06.2002 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , але ухвала у суді не збереглась.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.04.2004 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною подією, у сумі 780 грн 95 (а.с. 1-3).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.04.2004 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , задоволено частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.04.2004 змінено стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 590 грн 10 коп (а.с. 4-5).

Постановою про закінчення виконавчого документа від 16.02.2005 закінчено примусове виконання виконавчого листа № 2-24 від 22.06.2004 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1 590 грн 10 коп, у зв`язку з повною сплатою боргу та виконавчого збору боржником (а.с. 7).

В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься: тип обтяження арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 6360001; зареєстровано 08.01.2008 за № 6360001 реєстратором: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора(колишня Перша Харківська ДНК); підстава обтяження - постанови б/н від 21.06.2002 ВДВС Орджонікідзевського району; об`єкт обтяження - квартира АДРЕСА_3 , власник ОСОБА_1 ; заявник Перша харківська нотаріальна контора (а.с. 13).

З копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони та його відчуження серії АА № 578642 від 21.06.2002 вбачається, що державним виконавцем Гординським І.Ю. відділу ДВС Орджонікідзевського районного управління юстиції при примусовому виконанні ухвали виданої 18.06.2002 Місцевим судом Орджонікідзевського району м. Харкова про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 належної ОСОБА_1 (а.с. 37, 38) та направлено для виконання до Першої нотаріальної контори м. Харкова (а.с. 36).

5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо виконання судових рішень, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 та ін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені ст.149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено ст. 158 ЦПК України, ч. 1, 4 якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 09 лютого 2009 року № 2-258/08 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

6.Висновки суду.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 є учасником виконавчого провадження та звернувся до суду з заявою про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного згідно постанови державного виконавця від 21 червня 2002 року.

З огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Пунктом 5 вище вказаної постанови також визначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст.181 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

В разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі.

Отже, заява на предмет судового контролю за діями/бездіяльністю державного виконавця при виконанні судового рішення в іншій цивільній справі, не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки чинне законодавство передбачає іншу форму звернення та порядок вирішення даних вимог, що є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20 (провадження № 61-12505 св 20), згідно з якою дані вимоги не можуть розглядатись в порядку позовного провадження, оскільки в такому випадку позивач одночасно має статус відповідача у справі, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей42,48,175,447 ЦПК України, тому такі вимоги загалом не підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Крім того, згідно з вимогами ч. 3-5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду із заявою про арешту з квартири, заявником хоча і викладено обставини, в обґрунтування заяви, проте не надано доказів, що підтверджують вказані обставини. Заявником до заяви не долучено копії ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.06.2022, інші вжиті судом заходи щодо витребовування та отримання зазначеної ухвали були безуспішними, що позбавляє суд можливості визначити правову природу зазначеної ухвали, встановити її мету та основу правовідносин в межах яких її було постановлено, наявність чи відсутності підстав для скасування арешту, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що заявником не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 76, 78, 80, 84, 95, 223, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про зняття арешту з квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя Д.Г. Паляничко