УХВАЛА

03 червня 2025 року місто Київ

Справа № 753/9859/23

Апеляційне провадження № 22-з/824/783/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Скорік Юлією Борисівною, про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ

Київський апеляційний суд постановою від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Єренко Дмитро Віталійович , - залишив без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року - залишив без змін.

17 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Скорік Ю.Б. подала заяву про розподіл судових витрат у справі, у якій просила вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн.

Заява обґрунтована тим, що Київський апеляційний суд у постанові від 13 травня 2025 року не вирішив питання про розподіл судових витрат за результатом перегляду рішення суду першої інстанції. У відзиві на апеляційну скаргу позивач визначила попередній розрахунок суми судових витрат, які понесла або очікує понести сторона позивача в суді апеляційної інстанції, а також заявлено до стягнення з відповідача 10 000 грн. Представник позивача перед судовими дебатами зробив відповідну заяву в порядку ст. 141 ЦПК України.

03 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Єренко Д.В. подав заперечення на заяву, у яких, посилаючись на не співмірність вказаної позивачем суми зі складністю справи, просив відмовити в задоволенні заяви.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 - адвокат Скорік Ю.Б. заяву підтримала, просила задовольнити. На запитання судді-доповідача щодо поважних причин неподання доказів до закінчення судових дебатів, договорів що були укладені до цієї дати, повідомила, що відповідне право сторони подати докази витрат на правничу допомогу може бути реалізоване протягом 5 днів після ухвалення судового рішення. Зазначила, що на момент проведення судового засідання в суді апеляційної інстанції стороні позивача не було відомо скільки буде таких судових засідань, а тому лише після перегляду справи став відомим такий обсяг правничої допомоги.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Єренко Д.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином шляхом доставлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів у ЄСІТС.

З урахуванням викладено та положень частини четвертої статті 270 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи, що не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Заявник вказує, що орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаний із розглядом справи в суді апеляційної інстанції вказано у відзиві на апеляційну скаргу.

Проте, як вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, відзив ОСОБА_1 , поданий представником - адвокатом Скорік Ю.Б. не був прийнятий судом до уваги з підстав порушення встановленого законом порядку його подання.

Окрім цього, у частині першій статті 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Обміркувавши викладене, з урахуванням принципу розумності, суд зауважує, що:

- у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;

- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, й підтримана Об`єднаною Палатою Верховного Суду в постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21, що за приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути враховано судом.

Колегія суддів також враховує, що в постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 757/40871/20 вказано, що «ухвалюючи додаткову постанову у цій справі щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи у суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, апеляційний суд дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви позивача у цій частині, оскільки до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції - 21 січня 2025 року представник позивача - Обухов В. В. не подав усіх достовірних доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу та не обґрунтував поважності причин неможливості подання доказів до вказаного часу. Заявником не було зазначено будь-яких поважних причин, які перешкоджали б подати відповідні докази до закінчення судових дебатів у справі».

У цій справі:

- 13 травня 2025 року була ухвалена постанова Київського апеляційного суду;

- 17 травня 2025 року до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, що фактично є заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу;

- до заяви долучені, зокрема договір про надання правничої допомоги № М-А/125/25 від 10 лютого 2025 року, додаток № 1 до Договору (розрахунок винагороди (гонорару) адвоката за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, додаток № 2 до Договору (розрахунок вартості послуг (гонорару) адвокатського об`єднання щодо розгляду Київським апеляційним судом справи № 753/9859/23) від 13 травня 2025 року, а також акт приймання-передачі робіт (надання послуг) від 15 травня 2025 року.

Разом із цим, обґрунтувань поважності причин не подання зазначених вище доказів суду, особливо тих, що датовані та мали місце до 13 травня 2025 року, до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції, заява не містить.

Із матеріалів справи також не вбачається, що відповідні докази, зокрема договір про надання правничої допомоги № М-А/125/25 від 10 лютого 2025 року із додатком № 1 до нього, долучалися до матеріалів справи будь-яким іншим чином.

Колегія суддів зауважує, що адвокат має змогу заздалегідь оформити акт (акти) приймання-передачі юридичних послуг принаймні у тій частині, яка стосується складення апеляційної скарги або відзиву (пояснень) на апеляційну скаргу, оскільки ці документи складають до початку розгляду справи по суті, а тому не існує жодних об`єктивних перешкод для складання відповідного акта та подання його до суду до закінчення дебатів у суді апеляційної інстанції.

Також суд наголошує, що якби долучені до заяви про розподіл судових витрат докази, зокрема договір із додатком до нього, були подані до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції, то апеляційний суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за результатами апеляційного перегляду, міг би врахувати їх і без акту приймання-передачі послуг, складеного після ухвалення постанови апеляційного суду.

Така ситуація мала місце в суді першої інстанції, який одночасно із ухваленням рішення по суті позовних вимог, вирішив питання щодо судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

Посилання представника заявника на те, що вона не могла визначити кількість судових засідань апеляційного суду до прийняття остаточного рішення, не заслуговують на увагу, так як адвокат мала змогу до завершення апеляційного розгляду погодити вартість одного судового засідання і відповідно просити суд за кожне засідання яке буде проводитись витрати, що відповідно дає змогу суду одночасно з вирішенням справи вирішити питання розподілу судових витрат без проведення будь-якого додаткового розгляду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 , подану її представником - адвокатом Сокорік Ю.Б. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки зміст такої заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання нею доказів, що підтверджують розмір судових витрат (договору та додатку до нього) до закінчення судових дебатів у справі в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 133, 141, 246, 260, 261, 268, 270, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Скорік Юлією Борисівною, про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повна ухвала складена 03 червня 2025 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна