ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7041/25Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/571/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/7041/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року (постановлену суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якої складено 08 квітня 2025 року) про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_3 (далі позивачка, апелянт), в інтересах якої діє адвокат Янчишин Володимир Йосифович, звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про поділ майна подружжя.

Одночасно з позовом представник позивачки подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу.

В обґрунтування посилався на те, що предметом позову є поділ майна подружжя, зокрема, квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, р.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску. Зазначає, що відповідач, дізнавшись про подання позову, може відчужити майно, яке належить йому на праві власності, як титульному власнику, а саме автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, д.н.з. НОМЕР_1 . Невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивачки.

У зв`язку з викладеним просив суд забезпечити позов шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , а саме: транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Янчишин Володимир Йосифович, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в користуванні відповідача перебуває квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, р.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску. Позивачка не користується даними неподільними речами та розраховуючи на судовий захист бажає отримати компенсацію половини вартості квартири та автомобіля. Враховуючи, що іншого майна у відповідача немає, відповідач в порядку виконання рішення суду може через органи ДВС реалізувати автомобіль та отримати компенсацію вартості майна. Враховуючи те, що процедура перереєстрації транспортного засобу в сервісному центрі МВС не вимагає згоди іншого з подружжя на відчуження автомобіля, який перебуває у спільній сумісній власності, відповідач може особисто або через уповноваженого представника здійснити перереєстрацію автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, р.н.з. НОМЕР_1 без згоди та відома позивачки.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу на учасників у справі до суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Крім того, 20 травня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Янчишина Володимира Йосифовича надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

З матеріалів цивільної справи №607/7041/25 вбачається, що 03 квітня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із даним позовом. Разом із позовною заявою ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2025 року у справі № 607/7041/25 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, повернуто позивачці.

Станом на теперішній час, вищевказана ухвала суду набрала законної сили та не оскаржувалася позивачкою ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно із частиною тринадцятою статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі повернення позовної заяви.

З огляду на те, що місцевим судом 29 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 у справі № 607/7041/25 повернуто позивачці, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у справі № 607/7041/25.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 30 травня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома