ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2614/25

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/863/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Чернігівська міська рада, ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним (суддя Логвіна Т.В.), постановлену у м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху були виконані, та в установлений ухвалою строк заявницею була подана виправлена позовна заява із зазначенням про відсутність у неї електронної адреси та електронного кабінету, а щодо наявності таких у відповідачів, їй це невідомо.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає ухвала суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Bellet v. France» (Белле проти Франції) від 04 грудня 1995 року та «Nunes Dias v. Portugal» (Нун`єш Діаш проти Португалії) від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради та ОСОБА_2 , якому просила визнати дійсним заповіт складений в місті Чернігові 10 березня 2022 року ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Самара Російській Федерації та мешкала в АДРЕСА_1 , засвідчений її підписом, яким вона заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху через недотримання позивачкою вимог п. 2, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, при цьому в ухвалі не конкретизовано, які саме відомості відсутні або зазначені неналежним чином.

10 березня 2025 року позивачка подала виправлену позовну заяву, в якій зазначено сторони, їхні адреси, номери телефонів, РНОКПП позивачки, ідентифікаційний код Чернігівської міської ради, відсутність відомостей про РНОКПП ОСОБА_2 , інформацію про те, що у неї немає електронної адреси, а електронні адреси відповідачів їй невідомі. Також вказано, що інший позов до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавався.

Повертаючи оскаржуваною ухвалою позовну заяву позивачці, суд першої інстанції виходив з того, що вона у встановлений строк не усунула всі недоліки, зазначені в ухвалі від 28 лютого 2025 року про залишення позову без руху, а саме не зазначила відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінету в учасників справи.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє її відповідність вимогам статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми, змісту та доданих документів.

Відповідно до п. 2, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін та інших учасників справи, а також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України, якщо позов подано з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, суддя протягом п`яти днів ухвалює рішення про його залишення без руху. У разі усунення недоліків у встановлений строк позов вважається поданим у день первісного подання, інакше його повертають позивачеві.

У цій справі суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання про відкриття провадження у справі, залишивши позовну заяву без руху без конкретизації в ухвалі, які саме відомості у позовній заяві були відсутні або зазначені неналежним чином, як цього вимагають пункти 2 та 10 частини 3 статті 175 ЦПК України.

Позивачка, будучи фізичною особою, яка відповідно до частини 6 статті 14 ЦПК України не зобов`язана мати електронний кабінет, добросовісно зазначила про відсутність у неї електронної адреси, а також повідомила, що їй не відома наявність таких адрес у відповідачів. У такому випадку вимагати від позивачки зазначення інформації, яка є доступною для перевірки судом через електронний кабінет судді, є невиправданим, при цьому суд не був позбавлений можливості продовжити позивачці строк для виконання вимог ухвали від 28 лютого 2025 року, в якій конкретизувати необхідність зазначення у позовній заяві саме відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи.

Дії суду щодо повернення позовної заяви з підстави не зазначення позивачкою відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінету в учасників справи, яка не має істотного значення для розгляду справи на стадії відкриття провадження, є проявом надмірного формалізму.

Колегія суддів вважає, що повернення позовної заяви позивачці з наведеної вище підстави є неприйнятним на стадії вирішення питання про відкриття провадженні у справі та є перешкодою у реалізації права позивачки на доступ до правосуддя.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з наведеним, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2025 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: