Справа № 352/779/25
Провадження № 2/352/591/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

26.03.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 22.05.2024 року між сторонами укладено кредитний договір № 22.05.2024-100002400 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» було надано кредит позичальнику ОСОБА_2 шляхом перерахування суми кредиту на його банківську картку, у розмірі 16000 грн, строком на 140 дні за процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку користування кредитом Кредитним договором було передбачено сплату неустойки у сумі 160 грн, що нараховувалася за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного з зобов`язань, та комісія за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, яка становить 3200 грн. Дата повернення кредиту 08.10.2024 року.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 08.10.2024 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 47 525,45 грн, з яких: 14 791 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21 534,45 грн - заборгованість за простроченими процентами, заборгованість по комісії 2300 грн та 8000 грн неустойка.

За указаних обставин позивач, звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з позивача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 47 525,45 грн та судові витрати.

ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник відповідача скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому зазначила, що позивач заперечує позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача ставить під сумнів сам факт укладення договору за допомогою вказаного позивачем гіперпосилання та вважає його таким, що не відповідає вимогам українського законодавства.

Зазначає, що відповідач, не визнає дійсність кредитного договору, підписаного за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Окрім того вказує, що жодних доказів перерахування коштів за договором відповідачу не надано.

Також зазначила, що ОСОБА_2 , є діючим військовослужбовцем з 09.12.2020 року, на якого, як вважає представник, поширюється дія частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, без її участі, проти заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

03.04.2025 року представник позивача звернулася до Тисменицького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 03.04.2025 року головуючим суддею по даній справи визначено суддю Хоминець М.М.

Ухвалою суду від 04.04.2025 року постановлено відкрити провадження у справі за вказаним позовом та розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025 року справу №352/779/25 було передано на розгляд судді Гриньків Д.В.

Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2025 року постановлено прийняти до провадження вказану цивільну справу та продовжити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 22.05.2024 року ОСОБА_2 ознайомився із пропозицією про кладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» та підписав її одноразовим ідентифікатором Е327 (а.с.18-24).

В подальшому 22.05.2024 року відповідач підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення договору № 22.05.2024 -100002400 від 22.05.2024 року, згідно якого кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 16 000 грн строком на 140 днів, дата повернення кредиту 08.10.2024 року, процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку на який надається кредит, денна процентна ставка 0,87 % (а.с.24-26).

Згідно п.8 договору комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 20 % від суми кредиту, тобто 3200 грн.

Пунктом 13 договору передбачена неустойка: 160 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України встановлюється законом (пункт 14 договору)

Договір підписаний ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором Е327, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 (а.с.28).

До матеріалів справи також долучено паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені: інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (сума кредиту 16000 грн, строку кредитування 140 днів, можливі види забезпечення кредиту неустойка), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, (тип процентної ставки фіксована, процентна ставка 365% річних, комісія, пов`язана із наданням кредиту 3200 грн, загальні витрати за кредитом 19563,84 грн), порядок повернення кредиту(згідно графіку платежів 10 платежів по 3556,42 грн), додаткова інформація ( проценти відповідно до ст. 625 ЦК України 365% річних, неустойка 160 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання), який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором електронним підписом Е327 (а.с.30-32).

Відповідно до квитанції платіжного сервісу АТ КБ «Приватбанк» системою LIQPAY від 22.05.2024 року №, по договору № 22.05.2024 -100002400 від 22.05.2024 року були перераховані 16000 грн на банківський рахунок НОМЕР_2 (а.с. 13).

Із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором року № 22.05.2024 -100002400 від 22.05.2024 за період з 22.05.2024 року по 08.10.2024 року слідує, що загальний залишок заборгованості становить 47 525,45грн, з яких 14 791 грн заборгованість за основним боргом, 21 534,45 заборгованість за процентами, заборгованість за комісіями 3200 грн, 8000 - неустойка. При цьому, як вказано у позовній заяві відповідач здійснив оплату 11.07.2024 року в сумі 590,00 грн. та 14.08.2024 року в сумі 619,00 грн (а.с.4,12).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого військовою частиною НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.03.2022 року перебуває на військовій службі в Національній гвардії України.

За даними довідки навчального центру підготовки підрозділів НГУ військової частини НОМЕР_4 від 07.04.2025 року №701, ОСОБА_2 , 2002 року народження дійсно проходить військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09.12.2020 року по даний час.

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно статті 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що: «у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, спростувати розрахунок боргу за кредитом можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Щодо стягнення неустойки.

Пунктом 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, в даному випадку законодавством звільнено позичальника від сплати неустойки(штрафу, пені) за прострочення своїх кредитних(боргових) зобов`язань

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Стосовно стягнення комісії за надання кредиту.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21).

Щодо застосування до спірних правовідносин положень п.15 ст. ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту Закону) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів-громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України та членів їх сімей.

Згідно п.15 ст.14 Закону (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджено, що 22.05.2024 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 строком на 140 календарних днів уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі 22.05.2024 -100002400 на суму 16000 грн за процентною ставкою у розмірі 0,87%. При цьому суд вважає, що застосуванню підлягає саме така процентна ставка з урахуванням того, що п.6 та п.7 договору визначено різні процентні ставки, однак оскільки держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, то слід прийняти до уваги ту процентну ставку, яка передбачає меншу відсоткову ставку.

Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору 22.05.2024 -100002400 від 22.05.2024 року, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.

Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором Е327, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 .

Вказана сума позики була перерахована відповідачу на платіжну картку, що підтверджується квитанцією про електронний переказ коштів від 22.05.2024 року, сформований платіжним сервісом «Приват Банк», системою LiqPay.

Щодо посилань представника відповідача стосовно недоведеності факту укладання кредитного договору № 22.05.2024-10002400 від 22.05.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 та надання відповідачу кредитних коштів, суд зазначає, що враховуючи принцип змагальності, стороною відповідача не було надано суду виписки з особового рахунку за його картковим рахунком на спростування обставин отримання 22.05.2024 року кредиту в сумі 16000 грн.

Щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами, то такі, з урахуванням внесених відповідачем сум (11.07.2024 року - 590,00 грн. та 14.08.2024 року - 619,00 грн) на погашення заборгованості, які були зараховані позичальником на тіло кредиту, становитимуть 18 724,46 грн. ((16 000 грн*0,87%*50 днів) + (15 410*0,87%*34 дні) + (14791*0,87%*56 днів)), оскільки з 11.07.2024 року тіло кредиту зменшилось на 590,00 грн і відповідно становило 15 410 грн та з 14.08.2024 року на 619 грн та становило 14 791 грн.

Щодо стягнення 3200 гривень комісії, яка передбачена умовами договору, то суд зазначає, що оскільки в кредитному договорі не обумовлено за перелік яких саме послуг позичальник повинен сплачувати комісію, то така умова кредитного договору є нікчемною та такою, яка суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення із відповідача неустойки в розмірі 8 000 грн, то суд вважає, що остання до задоволення не підлягає, оскільки суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які передбачають особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань, зокрема, списання сум неустойки в період дії на території України воєнного стану з 24.02.2022 року по даний час.

Водночас суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на застосування до спірних правовідносин п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та як наслідок відсутності підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки положення вказаного закону не розповсюджувались на військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом. При цьому доказів того, що відповідач ОСОБА_2 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у період нарахування позивачем відсотків за договором № 22.05.2024 -100002400 від 22.05.2024 тобто з 22.05.2024 по 08.10.2024 року або того, що саме в цей період відповідач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, стороною відповідача суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1708,30 грн.

На підставі ст.ст.549, 551, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 12,13,81,247,259,263,265,268, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором 22.05.2024-100002400 від 22.05.2024 року у сумі 33 515 (тридцять три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн 46 коп., яка складається з: 14 791 (чотирнадцяти тисяч семисот дев`яносто однієї) грн - заборгованості за тілом кредиту, 18 724 (вісімнадцяти тисяч семисот двадцяти чотирьох) грн 46 коп. - заборгованості за простроченими процентами.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплачений судовий збір у сумі 1 708 (одну тисячу сімсот вісім) грн. 30 коп.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, ;

представник позивача: Чайка Ірина Володимирівна, вул. Саксаганського, 133- А, м. Київ, 01032, РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

представник відповідача: адвокат Соболик Оксана Василівна, вул. М. Підгірянки, 3/1, м. Івано-Франківськ, РНОКПП: НОМЕР_7 .

Рішення складене в повному обсязі 30.05.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.