Справа № 142/613/24
Провадження № 22-ц/801/1275/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
УХВАЛА

03 червня 2025 рокуСправа № 142/613/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Берегового О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Акрабова Ольга Миколаївна, на заочне рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Нестерука В. В. в смт. Піщанка Вінницької області,

у цивільній справі № 142/613/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Піщанської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Піщанської селищної ради, в якому просила постановити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який 14.12.2010 було розірвано. В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач 14.05.2022 уклала шлюб з ОСОБА_5 , та в цьому шлюбі в них народився син ОСОБА_6 . Позивач зазначає, що з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання спільної дочки, які він сплачував частково, та, з 2021 року по травень 2024 року борг по аліментах становить 49 969,70 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим Крижопільським відділом ДВС у Тульчинському районі, Вінницької області. Також вказує, що з часу розлучення по даний час батько ОСОБА_7 з донькою не зустрічався, ніякої допомоги, крім частково сплачених аліментів, не надавав і не надає по даний час, не піклувався і не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, культурних та інших духовних цінностей, так, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував її вдома, в дошкільному дитячому закладі - Піщанському ліцеї №2 та музичній школі, не звертався з нею в медичний заклад, що підтверджується відповідними довідками. Вищевказане свідчить про те, що батько ОСОБА_3 самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню своєї дочки ОСОБА_8 , а тому позивач вважає, що його належить позбавити батьківських прав.

Рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року позов задоволено.

Вирішено позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Судове рішення оскаржила особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , представник якої адвокат Акрабова О. М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі, разом з тим, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення встановлено факти стосовно її загиблого сина ОСОБА_5 , а саме, факт сумісного проживання ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , факт перебування на утриманні ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які наразі оскаржуються ОСОБА_9 в рамках розгляду справи № 142/372/24, проте можуть мати преюдиційне значення у справі № 142/372/24, де розглядається заява ОСОБА_2 в порядку окремого провадження, в якій вона просить суд встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , з лютого 2010 року по 14.05.2022 року, факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була членом сім`ї ОСОБА_5 , з лютого 2010 року по день його смерті, встановити факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на утриманні ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обґрунтування права на апеляційне оскарження ОСОБА_1 полягають в тому, що заочне рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21.03.2025 у справі № 142/613/24 стосується її прав, свобод та інтересів, при цьому остання заперечує факти того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на утриманні ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та була членом його сім`ї, також заперечує факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Антонюк Ю. М. 02.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, у яких вона просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, а також стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 20 000 грн в якості компенсації понесених витрат на правничу допомогу.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2025 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали цієї справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду на 03 червня 2025 року о 12:00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Матківської М. В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2025 року визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Береговий О. Ю.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2025 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвокат Акрабової О. М. про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_1 адвокат Акрабова О. М. підтримала апеляційну скаргу з мотивів викладених у ній, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Антонюк Ю. М. просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи Служби у справах дітей Піщанської селищної ради в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, з таких підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Зокрема, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Критерії визначення, чи вирішені судовим рішенням права і свободи особи, не залученої до участі у справі, неодноразово були предметом перегляду Верховним Судом.

У постанові від 28 липня 2021 року у справі N 2-95/12 (провадження N 61-16854св20) Верховний Суд зазначив, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті, принаймні не за апеляційною скаргою такої особи.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю (правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.02.2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18).

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин переглянути справу за його апеляційною скаргою, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участь у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку з учасниками справи або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий обов`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦПК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилалася на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення встановлено обставини, які стосуються її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання, а саме, встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , факт перебування на утриманні ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які наразі оскаржуються ОСОБА_9 в рамках розгляду справи № 142/372/24 та можуть мати преюдиційне значення у вказаній справі, де розглядається заява ОСОБА_2 в порядку окремого провадження, в якій вона просить суд встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , з лютого 2010 року по 14.05.2022 року, факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була членом сім`ї ОСОБА_5 , з лютого 2010 року по день його смерті, встановити факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на утриманні ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому надала докази про родинні зв`язки з померлим сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та копію свідоцтва про його смерть, видане Крижопільським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22.05.2024.

Так, заочним рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого встановлено, що з часу народження дочки, ще до розлучення з позивачем, відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не брав та не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання, не проживав із дочкою однією сім`єю, зовсім з нею не спілкується, має значну заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини.

З`ясування обставин, пов`язаних з предметом спору, означає встановлення фактичних даних, які стосуються конкретного об`єкта спірних правовідносин. Суд, розглядаючи справу, не може заперечувати обставини, які не є предметом спору або не мають значення для справи. Це означає, що суд має право і обов`язок враховувати лише ті факти та обставини, які безпосередньо стосуються справи, встановлені доказами, та які мають значення для прийняття рішення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції досліджувалися обставини ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і встановлювалися відповідні обставини, пов`язаних з предметом спору, а тому судом не було встановлено жодного факту із зазначених представником ОСОБА_1 .

Отже суд першої інстанції не розглядав питання і не встановлював у своєму рішенні питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки остання не є учасником відповідних правовідносин.

Та обставина, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції досліджував надані позивачем докази на підтвердження заявлених нею вимог, не свідчить про те, що рішенням суду вирішено питання про права, свободи та обов`язки ОСОБА_1 , так як остання не є учасником сімейних правовідносин, що виникли між ОСОБА_2 та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 щодо позбавлення останнього батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 .

Однією з умов для визнання обставини преюдиційною є тотожний суб`єктний склад учасників справи, тобто участь тих самих осіб, які брали участь як у справі, в якій встановлено такі обставини так і в справі, в якій такі обставини можуть бути використані як встановлені.

Зазначена умова відсутня, оскільки учасниками справи 142/613/24 є ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , Служба у справах дітей Піщанської селищної ради, а тому встановлені в судовому рішенні обставини щодо позбавлення відповідача ОСОБА_11 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 не мають преюдиційного характеру при розгляді справи № 142/372/24 де розглядається заява ОСОБА_2 в порядку окремого провадження, на яку посилається ОСОБА_1 .

Відтак колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , не наділена правом на оскарження судового рішення в цій справі в розумінні статті 352 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного та положень статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне закрити апеляційне провадження.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного рішення суду, колегією суддів не аналізуються при розгляді даної апеляційної скарги, оскільки ухвалене оскаржуване судове рішення в даному випадку по суті не переглядається.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Виходячи з положень статті 137 ЦПК України, принципів диспозитивності та змагальності процесу, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку виключно тим обставинам щодо яких інша сторона процесу має заперечення.

Зазначене узгоджується з нормами процесуального права та практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19; від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, провадження № 12-94гс20; у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зазначив, що склад і розмір витрат на правничу допомогу є предметом доказування у справі. Для підтвердження цих витрат необхідно подати договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі послуг, платіжні документи та розрахунок витрат. Наявність таких доказів є підставою для їх відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Таким чином, Верховний Суд роз`яснив, що перелік доказів витрат на правничу допомогу не є вичерпним, а їх оцінка перебуває у межах дискреції суду.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 19 від 27 травня 2025 року позивач ОСОБА_2 надала повноваження адвокату Антонюк Ю. М. представляти її інтереси у Вінницькому апеляційному суді, що підтверджується відповідним ордером.

У додаткових поясненнях представник Гребенюк С. Д. зазначила, що остання понесла витрати в розмірі 20 000 грн, які просить стягнути з ОСОБА_12 на користь позивача в якості компенсації таких витрат.

При цьому надала попередній розрахунок судових витрат від 27 травня 2025 року в зв`язку з виконанням умов вказаного договору щодо надання правничої допомоги ОСОБА_2 , адвокатом Антонюк Ю. М., а саме:

консультування клієнта та визначення обсягів доказової бази - 1 год. 10 хв.;

попереднє опрацювання матеріалів наданих клієнтом - 45 хв.;

заява на ознайомлення з матеріалами справи 1 год. 00 хв.;

ознайомлення з матеріалами справи 1 год. 00 хв.;

опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні питання, а також підготовка і складання заперечення на апеляційну скаргу 3 год. 00 хв.

Загальна кількість часу, витраченого адвокатом щодо надання правничої допомоги ОСОБА_2 складає 6 год. 55 хв.

Виходячи із зазначеного, сторони домовилися, що винагорода адвоката за виконання ним роботи по складанню заперечення на апеляційну скаргу про скасування рішення про позбавлення батьківських прав, надання консультації щодо сімейного права в частині позбавлення батьківських прав в даній справі, а також захист її прав та інтересів в суді апеляційної інстанції здійснюється за плату відповідно до домовленості, і до сплати підлягає гонорар у фіксованому розмірі в сумі 20 000 грн.

Платіжною інструкцією від 27 травня 2025 року підтверджується, що на виконання умов укладеного договору ОСОБА_2 сплатила 20 000 грн за надану правничу допомогу.

Надані адвокатом послуги у вигляді консультування клієнта та визначення обсягів доказової бази, попереднє опрацювання матеріалів наданих клієнтом, заява на ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні питання, а також підготовка і складання заперечення на апеляційну скаргу охоплюється однією послугою з підготовки додаткових пояснень у справі та не може бути оцінено окремо.

Також, судом враховано, що у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22 висловлено правову позицію про те, що заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною, у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням викладеного, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з принципу пропорційності та критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Отже за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, а також враховуючи характер виконаної адвокатом роботи під час розгляду цієї справи (подання додаткових пояснень у справі, відсутність відзиву на апеляційну скаргу), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що стягненню підлягає сума 5 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 260, 352, 362 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Акрабова Ольга Миколаївна, на заочне рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року, ухвалене в справі № 142/613/24.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. понесених нею судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

О. Ю. Береговий