Справа № 444/5208/24
Провадження № 2/444/563/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

29 травня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

31 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову посилається на те, що 05 січня 2005 року між ОСОБА_1 (далі за текстом - Позивач) та ОСОБА_2 (далі за текстом - Відповідач) було укладено шлюб, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.03.2005 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського РУЮ Львівської області.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18.05.2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

За час дії шлюбу у позивача та відповідача народилися діти:

- дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 18 років;

- дочка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 16 років;

- дочка: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 12 років;

- син: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 9 років.

Досягти домовленості з відповідачем щодо відповідної справедливої суми сплати аліментів на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не вдалося, що стало підставою для звернення до суду з заявою про стягнення аліментів. Позивачка зазначає, що діти не проживають із відповідачем, а перебувають на її утриманні та потребують повноцінного утримання не лише з боку матері, але й батька, а тому позивачка вважає, що відповідачу необхідно присудити стягнення аліментів на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 10.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін.

27.03.2025 року представником позивача подано письмове клопотання про підтримання позову та розгляд справи без участі позивача та представника позивача (арк.спр.62).

20.05.2025 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій останній щодо стягнення аліментів не заперечує, однак, при призначенні аліментів просить суд врахувати, що він є інвалідом 3 групи з дитинства відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 03.07.2007 року серії НОМЕР_3 , також зазначає, що недавно перехворів та лікарями КНП "Центральна міська клінічна лікарня" Сумської міської ради йому встановлено діагноз: "внутрішньо мозковий крововилив у ліву півкулю головного мозку", Виписка історії №10060 від 20.09.2022 р., у зв`язку з чим, він перебуває на "Д" обліку в АЗПСМ с.Вири. Відповідач просить зазначену справу розглядати без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши письмові заяви сторін в справі, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем 05.01.2005 року зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18.05.2022 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили 21.06.2022 року (арк. спр.8-9).

Із копії свідоцтва про народження встановлено, що в сторін у шлюбі народилося четверо дітей, а саме: дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 18 років, яка є повнолітньою; дочка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 16 років; дочка: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 12 років; син: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 9 років, що стверджується копіями свідоцтв про їх народження (арк. спр. 12-19).

Із копії довідки з польської мови засвідченої перекладом встановлено, що позивачка із дітьми проживає за однією адресою (арк. спр.59).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В будь якому випадку, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначила спосіб стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження", загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимоги ст.182 Сімейного Кодексу України та ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд, визначаючи розмір аліментів виходить з того, що такий має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи те, що неповнолітні діти проживають разом із матір`ю, знаходяться на її утриманні, з відповідача належить стягувати аліменти в примусовому порядку.

Так, при визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує вік та стан здоров`я дітей, матеріальне становище дітей, потреби на їх утримання, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який, є особою з інвалідністю, хворіє, щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не заперечує, та який не надав доказів, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, те, що обов`язок брати участь в утриманні дітей до досягнення ними повноліття покладено на кожного з батьків, та приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

А тому суд, виходячи із норми ч. 1 ст. 191 СК України, дійшов висновку, що аліменти із відповідача на утримання дітей підлягають стягненню саме із дня пред`явлення позову, яким є 31.12.2024 року (арк. спр. 1).

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволені, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп.

На підставі та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, а саме: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в користь їх матері ОСОБА_1 ,в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.12.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце праці судом не встановлено;

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , не працює, є особою з інвалідністю.

Повне рішення складено 03 червня 2025 року.

Суддя: Олещук М. М.