ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4113/25 Справа № 187/1852/24 Суддя у 1-й інстанції - Караул О. А. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Логойди Олександра Владиславовича на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що 26 вересня 2018 року Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стані Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складене відповідний актовий запис №380 серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,5547 га, яка розташована на території Чаплинської сільської ради Петриківського району, Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

17 квітня 2018 року Приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., було посвідчено заповіт за реєстровим №315, згідно якого, ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: мовою оригіналу "належну мені земельну ділянку, площею 4,5547 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, та належить мені на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ Ns804766, виданого "20" грудня 2012 року Петриківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, зареєстрованого "26" грудня 2012 року реєстратором відділу Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних, актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за Ns 02125, кадастровий номер: :01:002:0003 заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ."

Маючи намір прийняти спадщину, ОСОБА_1 , 02 лютого 2024 року звернувся до державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Людмилою від 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку з пропущенням спадкоємцем шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Інші спадкоємці діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але 16 грудня 2019 року ОСОБА_3 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могільною Л.Г. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявним заповітом на іншу особу.

26 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, посилаючись на те, що 16 грудня 2019 року державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_3 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , у зв`язку з наявністю заповіту на іншу особу, (справа №187/2017/19).

21 квітня 2021 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяву про залишення позову без розгляду, у зв`язку із можливістю примирення сторін у справі, 21 квітня 2021 року клопотання було задоволено та позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту залишити без розгляду.

Позивач вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин.

25 вересня 2018 року старшим слідчим слідчого відділу Петриківського відділу поліції капітаном поліції Бахмат Павлом Олександровичем, було повідомлено про підозру ОСОБА_1 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

26 вересня 2018 року Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 26 листопада 2018 року.

19 жовтня 2018 року Ухвалою Дніпровського апеляційного суду було застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року.

22 листопада 2018 року Ухалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було продовжено застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 33 (тридцять три) дні до 24:00 години 24 грудня 2018 року.

Загалом позивач стверджує, що він перебував під вартою з 26 вересня 2018 року десять місяців тобто до травня 2019 року, у зв`язку з чим не зміг вчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивована тим, що з дня відкриття спадщини 23 вересня 2018 року до 26 вересня 2018 року ОСОБА_1 затриманим не був та міг повною мірою користуватися своїми правами спадкоємця. З 26 вересня 2018 року по 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 перебував під цілодобовим домашнім арештом та також не був позбавлений можливості реалізувати свої права спадкоємця, адже мав можливість як запросити нотаріуса за своїм місцем проживання, так і подати заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку, адже у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємці наділені правом і можливостями реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що 26 вересня 2018 року Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стані Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складене відповідний актовий запис №380 серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,5547 га, яка розташована на території Чаплинської сільської ради Петриківського району, Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 9-10).

17 квітня 2018 року Приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., було посвідчено заповіт за реєстровим №315, згідно якого, ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: мовою оригіналу "належну мені земельну ділянку, площею 4,5547 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, та належить мені на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ Ns804766, виданого "20" грудня 2012 року Петриківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, зареєстрованого "26" грудня 2012 року реєстратором відділу Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних, актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за Ns 02125, кадастровий номер: :01:002:0003 заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ." (а.с. 8)

Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Людмилою від 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку з пропущенням спадкоємцем шестимісячного строку для прийняття спадщини ( а.с. 10).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивач вказав, що на час відкриття спадщини позивач перебував у місцях позбавлення волі та був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про її прийняття.

Дійсно, 25 вересня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за фактом нанесення ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , внаслідок яких настала смерть останнього, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області до ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вказана ухвала суду в подальшому 19 жовтня 2018 року була скасована ухвалою Дніпровського апеляційного суду, а до ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 11-16).

Таким чином спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 з 26 вересня 2018 по 18 жовтня 2018 перебував під цілодобовим домашнім арештом, а з 19 жовтня 2018 по 06 вересня 2019 (вказана дата не потребує доказування так як визнана сторонами) перебував під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачу було відомо про смерть спадкодавця , оскільки він особисто був причетним до його смерті, внаслідок чого були внесені відповідних відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 121 КК України та застосовано запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту, а згодом і тримання під вартою. З дня відкриття спадщини 23 вересня 2018 до 26 вересня 2018 ОСОБА_1 затриманим не був та міг повною мірою користуватися своїми правами спадкоємця. З 26 вересня 2018 року по 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 перебував під цілодобовим домашнім арештом та також не був позбавлений можливості реалізувати свої права спадкоємця, адже мав можливість як запросити нотаріуса за своїм місцем проживання, так і подати заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку, адже у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємці наділені правом і можливостями реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частині 3 статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, з указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), також аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 року у справі № 179/822/20 (провадження № 61-7106св23).

Доводи апеляційної скарги про те, що перебування спадкоємця під вартою протягом основного (шість місяців) строку само по собі є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 мав можливість запросити нотаріуса за своїм місцем проживання, а також подати заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку. Тоді як із заявою про прийняття спадщини звернувся лише 02 лютого 2024 року, тобто більше ніж через п`ять років з моменту відкриття спадщини.

Установивши, що підстави, на які посилається позивачка, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Логойди Олександра Владиславовича залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 27 травня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2025 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова