КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/14505/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2678/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення майна, набутого на підставі, яка згодом відпала, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь позивачів 42 313 грн. боргу, 126,94 грн. інфляційних витрат, 840,80 грн. судового збору, 5 000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 3-12).

17 листопада 2020 року до суду надійшла заява від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 60).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року заяву - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про повернення майна набутого на підставі, яка згодом відпала - залишено без розгляду (а.с. 62).

28 грудня 2020 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Даниленка П.О. до суду надійшла заява про уточнення розміру судових витрат в частині витрат на правову допомогу, в якій останній просив стягнути з позивачів на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн. (а.с. 67-69).

На обґрунтування заяви зазначав, що ініціація позивачами судового процесу спричинила необхідність відповідачів звернутись за правничої допомогою для захисту своїх прав, відповідно, нести фінансові витрати. 14 жовтня 2020 року між ОСОБА_3 та АО «Експатпро» було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 1.3 договору за вчинення дій, визначених у п. 1.1 цього договору довіритель зобов`язується виплатити Об`єднанню плату, а також сплатити гонорар у розмірі, визначеному у додатках до даного договору. Сторони у Додатку 1 до згаданого договору домовились, що розмір гонорару Об`єднання за виконання обов`язків, передбачених п. 1.1. договору складає 17 000 грн. Відтак, оскільки гонорар був сплачений, при цьому, саме внаслідок звернення позивачів до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 була вимушена звернутись по правову допомогу, то саме позивачі мають компенсувати понесені нею судові витрати.

Вказував, що розмір витрат на правничу допомогу становить 17 00 грн. за надання наступних послуг: виїзд представника до приміщення Солом`янського районного суду м. Києва для ознайомлення з матеріалами справи за отримання проекту (3 год.); вивчення матеріалів позовної заяви та доданих до неї документа, розробка стратегії (3 год.); підготовка та відправка відзиву іншим сторонам по справі та до Солом`янського районного суду м. Києва (10 год.); підготовка заяви про перехід до загального позовного провадження (1,5 год.) (а.с. 67-69).

15 січня 2021 року до суду на адресу суду надійшли заперечення на заяву про уточнення розміру судових витрат від представника позивачів - адвоката Кравченка А.В., в якій останній зазначив, що вказана заява є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам процесуального законодавства (а.с. 78-90).

Відповідачем-2 в особі його представника адвоката Даниленка П.О. пропущено строк для подання заяви, що прямо передбачений ч. 6 ст. 142 ЦПК України. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду винесена 26 листопада 2020 року, тому строк розподілу судових витрат у порядку ч.ч. 5,6 ст. 142 ЦПК України сплинув 12 грудня 2020 року. При цьому, відповідач-2 та його представник без поважних причин не скористалися можливістю подати заяву про поновлення пропущеного процесуального строку. У зв`язку з пропуском процесуального строку на подання та відсутністю заяви про його поновлення заява не може бути розглянута судом і задоволена.

Крім того, звертав увагу, що згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідач-2 у своїй заяві жодним чином не зазначає та не доводить, у чому полягає необґрунтованість дій позивачів.

Також, посилався на те, що розмір витрат на правничу допомогу не пропорційний до предмету спору та не обґрунтований. Ціна позову становить 44 184,04 грн., а заявлені витрати на правничу допомогу 17 000 грн., що становить 38,5 % від ціни позову. Стягнення з позивачів 38,5 % від ціни позову завдасть їм значних необґрунтованих витрат, враховуючи ті обставини, що вони вже понесли великі витрати передавши відповідачам 42 313 грн. у якості авансу та на їх утриманні знаходиться двоє дітей, що прямо суперечить завданню цивільного судочинства, що полягає у справедливому розгляді справи.

Окрім того, аналізуючи акт № 14/10-17/12.2020 від 17.12.2020 року до договору про надання відповідачеві-2 правової допомоги від 14.10.2020 року та зміст даного договору вбачається, що ані договір, ані акт не містять ціни однієї години роботи адвокатів у зв`язку з чим неможливо переконатись обґрунтованості вартості наданих послуг; такі дії адвокатів як виїзд до приміщення суду, відправка відзиву іншим сторонам не належать власне до надання правової допомоги, а стосується транспортної та поштової діяльності. При цьому, час зазначених дій не виділяється від часу витраченого на відповідні види правової допомоги, що призводить до неможливості позивачів і скік встановити час, що був витрачений адвокатом безпосередньо на таку правову допомогу (а.с. 78-90).

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Даниленка П.О. про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення майна, набутого на підставі, яка згодом відпала - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 17000,00 грн. (а.с. 88-90).

Не погодившись з додатковим рішенням районного суду, 14 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 95-98, 113-117).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване додаткове рішення є незаконним, необґрунтованим, судом допущено порушення норм процесуального права, що привели до неправильного вирішення заяви.

Суд першої інстанції порушив ч. 6 ст. 142 ЦПК України, відповідно до якої у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду винесена 26 листопада 2020 року, тому строк розподілу судових витрат у порядку ч.ч. 5,6 ст. 142 ЦПК України сплинув 12 грудня 2020 року. При цьому, відповідач-2 та його представник без поважних причин не скористалися можливістю подати заяву про поновлення пропущеного процесуального строку. У зв`язку з пропуском процесуального строку на подання та відсутністю заяви про його поновлення заява не може бути розглянута судом і задоволена.

Крім того, суд порушив ч. 5 ст. 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Суд першої інстанції жодним чином не зазначає та не доводить, у чому полягає необґрунтованість дій позивачів.

Також, посилався на те, що розмір витрат на правничу допомогу не пропорційний до предмету спору та не обґрунтований. Ціна позову становить 44 184,04 грн., а заявлені витрати на правничу допомогу 17 000 грн., що становить 38,5 % від ціни позову. Стягнення з позивачів 38,5 % від ціни позову завдасть їм значних необґрунтованих витрат, враховуючи ті обставини, що вони вже понесли великі витрати передавши відповідачам 42 313 грн. у якості авансу та на їх утриманні знаходиться двоє дітей, що прямо суперечить завданню цивільного судочинства, що полягає у справедливому розгляді справи.

Звертав увагу, що судом було порушено п. 4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Позивачі вживали всі можливі дії щодо досудового вирішення справи, що підтверджується відповідними доказами.

Також, аналізуючи акт № 14/10-17/12.2020 від 17.12.2020 року до договору про надання відповідачеві-2 правової допомоги від 14.10.2020 року та зміст даного договору вбачається, що ані договір, ані акт не містять ціни однієї години роботи адвокатів у зв`язку з чим неможливо переконатись обґрунтованості вартості наданих послуг; такі дії адвокатів як виїзд до приміщення суду, відправка відзиву іншим сторонам не належать власне до надання правової допомоги, а стосується транспортної та поштової діяльності. При цьому, час зазначених дій не виділяється від часу витраченого на відповідні види правової допомоги, що призводить до неможливості позивачів і скік встановити час, що був витрачений адвокатом безпосередньо на таку правову допомогу (а.с. 95-98, 113-117).

Представник ОСОБА_3 - адвокат Даниленко П.О. подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив поновити строк на його подання, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене додаткове рішення залишити без змін. Розгляд апеляційної скарги просив проводити за відсутності ОСОБА_3 та її представника - адвоката Даниленко П.О. (а.с. 162-168).

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Свистуленко М.П. підтримала скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення позивачки ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 підтвердив в суді його представник - адвокат Свистуленко М.П. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 122-128, 131-148, 150-159, 169-170).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництвов суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Тобто, відповідач має право стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, якщо позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».

Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18) зроблено висновок, що саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з вимогами про компенсацію витрат на правничу допомогу у зв`язку з залишенням позову без розгляду представник ОСОБА_3 - адвокат Даниленко П.О. посилався на те, що неправомірні дії позивачів полягали в намаганні повернути кошти, незалежно від того, що вони самі прямо відмовились від укладення договору купівлі-продажу квартири (а.с. 69).

Проте всупереч вищенаведеним нормам процесуального законодавства та правовим висновкам Верховного Суду, суд першої інстанції стягнувши з позивачів на користь відповідачки ОСОБА_3 17 000 грн. витрат на правничу допомогу не встановив і в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення не зазначив: які саме необґрунтовані дії позивачів були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяли позивачі недобросовісно та пред`явили необґрунтований позов; чи систематично протидіяли правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивачів умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.

Перевіривши наведені доводи відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки звернення позивачів до суду за захистом порушеного права, а також дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами, дії сторони, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

При таких обставинах слід відмовити у стягненні з позивачів на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу.

Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Даниленка П.О. про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року- скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Даниленка Платона Олександровича про стягнення витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 29 травня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.В. Саліхов