печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2025 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дії та зобов`язати прийняти виконавчий лист до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ) про визнання неправомірними дії та зобов`язати прийняти виконавчий лист до виконання по цивільній справі № 709/377/21.

Перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.

Так, предметом спору у даній справі є визнання дій відповідача щодо повернення виконавчого документа стягувачу неправовірними, зобов`язати відповідача негайно прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21 виданий 28.06.2023 року, зобов`язати відповідача звернутись до суду, який видав даний виконавчий лист з заявою про визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнути завдану шкоду.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, відносин; інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім того, згідно ст. 1 КАС, кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

У відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, ст. 19 КАС України визначено справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, зокрема юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень». 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Крім того, ч. 3 ст. 19 КАС України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

При цьому, відповідно ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Згідно із ч. 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Крім того, згідно роз`яснень постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22.05.2015 року № 6 «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановами Пленуму Вищого адміністративного суду України від 14 лютого 2014 року № 2 та від 15 травня 2014 року № 6», юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (ред. 2005 року) у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас, згідно з пунктом 3 цієї Постанови, діяльність усіх суб`єктів владних повноважень щодо виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань необхідно вважати владною управлінською функцією. При цьому, з огляду на частину другу статті 55 Конституції України, владною управлінською функцією може вважатися не лише прийняття рішення органом влади, а і його дії та бездіяльність.

Тобто в розумінні положень КАС України спори з приводу законності дій чи бездіяльності посадових осіб є публічно-правовими, оскільки виникають за участю суб`єкта владних повноважень під час реалізації наданих йому законодавством владних управлінських функцій.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 28.10.2024 року перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2024 року у справі № 160/3517/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди зазначив, що у справі яка переглядалась, розглянутій в порядку адміністративного судочинства, ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області виступає органом, на якого Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» покладено повноваження щодо виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, тобто є суб`єктом владних повноважень. Предметом оскарження у цій справі є дії та ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області та рішення у формі листа № 04-10-10/2518 від 19.02.2021 про повернення виконавчого документу стягувачу у поєднанні з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, завданою позивачу неправомірністю оскаржуваних дій та рішення.

Так, вбачається, що в даному випадку, позивач заявляє вимоги до органу державної влади - Державної казначейської служби України, щодо дій посадових осіб даного органу - тобто фактично позивач заявляє вимоги, які стосуються управлінських функцій посадових осіб, які в даному випадку є суб`єктом владних повноважень, що здійснює свої владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, в даному випадку, вбачається, що вказані вимоги позову стосуються спору у сфері публічно-правових відносин, які, у відповідності до положень ст. ст. 19, 20 КАС України, не підлягають розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Щодо посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду зазначеної в пункті 125 постанови від 09.11.2023 року у справі № 420/2411/19 слід зазначити, що спір з приводу зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів, який є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю, підлягає розгляду в тому судочинстві, що і попередньо розглянутий спір за основним зобов`язанням.

В свою чергу, позивач в даному позові оскаржує дії органу державної влади щодо повернення виконавчого листа та просить зобов`язати вчинити певні дії, а не звертається з приводу зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів за невиконання судового рішення, чи його прострочення.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, вважаю за необхідне у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, з урахуванням ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд роз`яснює заявнику, що розгляд даної категорії справи віднесено до юрисдикції окружних адміністративних судів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 186 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 19, 20 Кодекс адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дії та зобов`язати прийняти виконавчий лист до виконання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду) - протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 16.05.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко