Справа №:755/8019/25
Провадження №: 2-з/755/138/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, -

у с т а н о в и л а:

06.05.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Як убачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою сторона позивача подала заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2023 року у справі №752/6442/23.

Вимоги заяви мотивовано тим, що предметом позову є, зокрема, звільнення позивача від сплати аліментів, що стрягнуються на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2023 року у справі №752/6442/23. Сторона позивача вважає, що стягнення аліментів має бути зупинене, оскільки невжиття таких заходів призведе до негативних наслідків. У разі задоволення позову про звільнення від сплати аліментів, таке звільнення може відбутись з моменту звернення до суду, але фактично стягнення аліментів припиниться тільки з набранням рішенням суду законної сили. Протягом якого часу буде тривати судовий розгляд передбачити не можливо і без вжиття заходів забезпечення позову кошти на утримання неповнолітньої дитини будуть стягуватись із батька з яким дитина проживає фактично, а не з матір`ю, і відповідно такі кошти не витрачатимуться на утримання дитини.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатків до неї та матеріали справи, приходжу до висновку про те, що вказана заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За змістом позовних вимог позивач просить звільнити його з 01.01.2025 року від сплати аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утриманні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року у справі №752/6442/23, а також позивач проситься стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 1 ст. 258 ЦПК України визначено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У своїй постановах Верховний Суд неодноразово констатував, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (постанови Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21).

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа були визнані ВС такими, які спрямовані на зупинення виконання судового рішення у справі, що свідчить про порушення прав стягувача у виконавчому провадженні (постанова Верховного Суду №925/731/18 від 26.06.2023 року).

У зазначеній постанові також вказано, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21)".

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили".

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25.07.2024 року у справі №565/1607/23 від 25.07.2024 року.

У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив також наступне:

- позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їхніх дітей, виданого на виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 червня 2009 року, що набрало законної сили;

- суд першої інстанції вважав, що заява про забезпечення позову є співмірною до заявлених у позові вимог та гарантує забезпечення виконання судового рішення у разі задоволення позову;

- апеляційний суд при скасуванні ухвали суду першої інстанції та відмові у задоволенні заяви про забезпечення позову обґрунтовано вважав, що забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, є недопустимим. У позовній заяві пред`явлено вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, стягнених раніше за рішенням суду у іншій справі, яке набрало законної сили та в установленому законом порядку не скасовано. Отже, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості за аліментами фактично є вирішенням справи без розгляду по суті;

- посилання на безпідставність стягнення заборгованості за аліментами на користь відповідача, що порушує права позивача, а також права його дітей, на користь яких стягуються аліменти, є обставиною, яка підлягає встановленню під час вирішення спору по суті, і не може бути підставою для забезпечення позову;

- спосіб забезпечення позову, який обраний позивачем та судом першої інстанції, не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили;

- тлумачення пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України свідчить, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, стосується випадків, коли стягнення здійснюється на підставі виконавчих документів, які видані уповноваженими органами. Тобто зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не поширюється на випадки оскарження виконавчого документу, виданого судом на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Касаційний суд звертає увагу, що у частині третій статті 432 ЦПК України законодавець встановив спеціальні забезпечувальні заходи (зупинення виконання за виконавчим документом або заборона приймати виконавчий документ до виконання). Такі забезпечувальні заходи можуть застосовуватися судом, який розглядає заяву про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі виконавчого документу, чи про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню;

- за таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, тому правильно скасував ухвалу суду першої інстанції;

- зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

Ураховуючи наведене заява сторони позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки вжиття заходів забезпечення позову призведе до зупинення виконання рішення суду в іншій справі, яке набрало законної сили, що є неприпустимим.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Отже, аліменти, які виплачуються на утриманні дитини мають витрачатись за цільовим призначенням і в даному випадку позивач має право ініціювати перевірку органом опіки та піклування цільового витрачання коштів отримуваних відповідачкою на утримання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 30.05.2025 року.

Суддя -