КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9964/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/27821/24

19 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 06.11.2023 року на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_11 ІНФОРМАЦІЯ_12) в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація» оприлюднена інформація про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА:

«Агентство з розшуку та менеджменту активів звільнило начальника Центрального міжрегіонального територіального управління (ЦМТУ АРМА) ОСОБА_2 від займаної посади.

Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.

АРМА також звернулось до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомило НАЗК про можливе вчинення ОСОБА_2 корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією.

Агентство наголошує на прагненні ліквідувати будь-які прояви корупції як у центральному апараті державного органу, так і в його територіальних управліннях, й усіляко співпрацюватиме із правоохоронними органами.

Успішній боротьбі з корупцією, зокрема, сприятиме Антикорупційна рада АРМА, яка створена 19 вересня та провела своє перше засідання 27 жовтня.

Орган і надалі керуватиметься у своїй діяльності принципами прозорості, підзвітності та нетерпимості до корупційних проявів».

Вищенаведена інформація продубльована на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_13).

Позивач вважав, що поширена АРМА в мережі Iнтернет публікація містить інформацію відносно нього, яка поширена способом категоричного висловлювання, у формі існування нічим не підтверджених конкретних обставин (фактів), є негативною та недостовірною. Поширення недостовірної інформації, безпідставне звинувачення позивача в посадових злочинах та корупції порушує його особисті немайнові права, принижує його честь та гідність, ділову репутацію. Через поширення недостовірної інформації щодо нього він не може влаштуватись на гідну роботу, погіршились умови його життя, а пережитий ним та членами його сім?ї сором негативно позначився на психоемоційному стані родини.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_2 просив суд:

визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 інформацію поширену відносно нього 06.11.2023 року Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на офіційному сайті АРМА, а також в інтернет-месенджерах: на офіційному Telegram-акаунті APMA, Facebook, Twitter, WhatsApp в розділі «Новини»:

«Агентство з розшуку та менеджменту активів звільнило начальника Центрального міжрегіонального територіального управління (ЦМТУ АРМА) ОСОБА_2 від займаної посади.

Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.

АРМА також звернулось до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомило НАЗК про можливе вчинення ОСОБА_2 корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Агентство наголошує на прагненні ліквідувати будь-які прояви корупції як у центральному апараті державного органу, так і в його територіальних управліннях, й усіляко співпрацюватиме із правоохоронними органами.

Успішній боротьбі з корупцією, зокрема, сприятиме Антикорупційна рада АРМА, яка створена 19 вересня та провела своє перше засідання 27 жовтня.

Орган і надалі керуватиметься у своїй діяльності принципами прозорості, підзвітності та нетерпимості до корупційних проявів»;

зобов?язати Національне агентство спростувати зазначену у п.1 прохальної частини позовної заяви недостовірну інформацію шляхом повідомлення вступної та резолютивної частини рішення суду у спосіб, яким вказана недостовірна інформація була оприлюднена; вилучити зазначену у п.1 прохальної частини позовної заяви недостовірну інформацію з офіційного сайту АРМА, на офіційному Telegram-акаунті APMA, Facebook, Twitter, WhatsApp;

стягнути з АРМА на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 інформацію, поширену відносно нього ІНФОРМАЦІЯ_4 Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на офіційному сайті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_14 тa ІНФОРМАЦІЯ_5 на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Twitter (ІНФОРМАЦІЯ_15) тa Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_16) в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація»:

«Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов?язків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.».

Зобов?язано Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) спростувати зазначену недостовірну інформацію, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 , шляхом повідомлення вступної та резолютивної частини рішення суду в спосіб, яким вказана недостовірна інформація була оприлюднена, не пізніше 5 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

Стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на користь ОСОБА_2 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) гривень 02 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не дослідив належним чином надані докази у їх сукупності.

Зазначає, що інформація про «системні факти надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використання службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов`язків та неналежне забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА» є цілком достовірною, оскільки встановлені службові порушення, допущенні ОСОБА_2 ,підтверджуються письмовими доказами, які позивачем не оспорюються і містять щодо позивача наступну інформацію.

Сторонами не оспорюється, що наказом АРМА від 22.03.2023 року № 61/9-03-ос «Про призначення ОСОБА_2 » відповідно до статей 20,39,41 Закону України «Про державну службу», підпункту 12 пункту 11 Положення про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 613, постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» призначено ОСОБА_2 з 22 березня 2023 року на рівнозначну посаду начальника Центрального міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за його згодою.

Начальник територіального управління АРМА підзвітний та підконтрольний Голові АРМА.

Під час здійснення контролю за виконанням керівником Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА (далі - Центральне МТУ АРМА) ОСОБА_2 доручень Голови АРМА було встановлено факти, які можуть свідчити про вчинення останнім корупційних та інших кримінальних правопорушень.

За результатами звернення слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у місті Києві листом від 17.07.2024 року № повідомлено Національне агентство, що у його провадженні перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 03.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 366 Кримінального кодексу України, в якому досудовим розслідуванням встановлюються обставини, викладені у зверненні в.о. Голови АРМА ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій начальника Центрального МТУ АРМА ОСОБА_2 .

Зі змісту доручень, які надійшли від Прем`єр-міністра України ОСОБА_15 від 02.11.2023 року №34381/2/1-23, Міністра Кабінету Міністрів України ОСОБА_11 від 27.10.2023 року № 33872/1/1-23, від 03.11.2023 № 34757/1/1-23 встановлено, що ОСОБА_2 , використовуючи своє службове становище, звертався до органів влади з особистих питань, зокрема, щодо порушення перед Кабінетом Міністрів України питання про скасування наказу АРМА від 18.10.2023 року № 491/9-03- ос «Про порушення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2 ».

Встановлено, що із аналогічними зверненнями ОСОБА_2 звертався і до Голови депутатської фракції політичної партії Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» ОСОБА_17.

Також, на підставі Доповідної записки начальника Управління правового забезпечення центрального апарату АРМА від 18.10.2023 року № 456/7-23 щодо неналежної організації начальником Центрального МТУ АРМА ОСОБА_2 виконання доручень Голови АРМА із забезпечення організації здійснення заходів представництва (самопредставництва) інтересів АРМА в судах, відносно керівника Центрального МТУ АРМА ОСОБА_2 було порушено дисциплінарне провадження (наказ АРМА від 18.10.2023року№ 419/9-03-ос «Про порушення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2 »).

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади начальника Центрального МТУ АРМА 06.11.2023року, дисциплінарне провадження щодо нього наказом АРМА від 10.11.2023 року № 553/9-03-ос закрито.

Отже, на переконання сторони відповідача, інформація, викладена як «системні факти надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використання службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обов`язків та неналеже забезпечення роботи ЦМТУ АРМА» є достовірним стислим інформаційним переліком встановлених і узагальнених службових порушень підтверджених письмовими доказами (листами, дорученнями, доповідними та службовими записками).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що інформація, викладена як «системні факти надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використання службового становища у приватних інтересах, підроблення документів, невиконання службових обов`язків та неналежнезабезпечення роботи ЦМТУ АРМА» є неперевіреною і саме її розповсюдження призвело до моральних та фізичних (душевних) страждань позивача.

Відсутність інформації про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної або адміністративної відповідальності не впливає на достовірність інформації, що є предметом розгляду і не надає їй ознак недостовірної.

Національне агентство не є уповноваженим органом для притягнення ОСОБА_2 до кримінальної або адміністративної відповідальності, проте, за результатами звернень Національного агентства з інформацією, яка є предметом розгляду, до правоохоронних органів до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення і слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у місті Києві встановлюються обставини щодо можливих неправомірних дій начальника Центрального МТУ АРМА ОСОБА_2

Отже, поширена інформація повністю відповідає дійсності, достовірна, точна та повна, підтверджена офіційними документами створеними під час діяльності АРМА та Центрального МТУ (дорученнями, доповідними записками, листами, наказами) і спростуванню не підлягає.

За таких обставин, сторона відповідача вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновків про часткове задоволення позову і відшкодування позивачу моральної шкоди.

При цьому, належних та допустимих доказів моральних та фізичних страждань його та його сім`ї через оприлюднення інформації, що є предметом розгляду, позивач не надає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції єзаконним та обгрунтованим, прийняте з дотриманням норм процесуального права та ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані сторонами і досліджені в судовому засіданні.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження своєї правової позиції.

Додатково повідомляє суд апеляційної інстанції про те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року по адміністративній справі № 320/44391/23 за позовом ОСОБА_2 до АРМА про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, його поновлено на посаді начальника управління Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА з 07 листопада 2023 року. АРМА зобов`язано негайно поновити його на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 47 459,37 грн.

В судовому засіданнні апеляційного суду представник відповідача Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управлінння активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ОСОБА_1 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду перешої інстанції - залишити без змін.

Третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) ОСОБА_3 в судове засіданння не з?явився. Про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Національного агентства від 22.03.2023 року № 61/9-03-ос «Про призначення ОСОБА_2 » відповідно до статей 20, 39, 41 Закону України «Про державну службу», підпункту 12 пункту 11 Положення про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 613, постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» призначено ОСОБА_2 з 22 березня 2023 року на рівнозначну посаду начальника управління Центрального міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за його згодою, з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей, з посадовим окладом згідно штатного розпису, в порядку переведення з центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Присвоєно ОСОБА_2 4 (четвертий) ранг державного службовця з 22 березня 2023 року.

Відповідно до Положення про міжрегіональні територіальні управління АРМА, затвердженого наказом АРМА від 15.02.2019 року № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2019 року за № 248/33219 (далі - Положення № 38) начальник територіального управління АРМА здійснює керівництво територіальним управлінням АРМА, забезпечує організацію та результативність його діяльності, а також виконання покладених на територіальне управління АРМА завдань; організовує та забезпечує виконання територіальним управлінням АРМА Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших актів законодавства, доручень Премєр-міністра України, наказів АРМА, доручень Голови АРМА або його заступників.

Начальник територіального управління АРМА підзвітний та підконтрольний Голові АРМА

Під час здійснення контролю за виконанням доручень Голови АРМА керівником Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА (далі Центральне МТУ АРМА) ОСОБА_2 було встановлено факти, які можуть свідчити про вчинення останнім корупційних тa інших кримінальних правопорушень.

Було встановлено, що дорученням Голови АРМА ОСОБА_16 від 28.09.2023 року № 539/6-23 (далі - доручення № 539/6-23) було доручено керівникам територіальних управлінь АРМА, в тому числі начальнику Центрального МТУ АРМА ОСОБА_2, надати Управлінню менеджменту активів центрального апарату АРМА належним чином засвідчені копії документів, які зазначені в Ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 22.08.2023 року у справі № 991/7236/23.

На виконання доручення № 539/6-23, згідно з листом Центрального МТУ АРМА, за підписом начальника цього управління ОСОБА_2, від 02.10.2023 року № 1012/1-48-23/5, АРМА було повідомлено, що: «За результатами аналізу інформації, яка міститься в Ухвалі встановлено, що товарно-матеріальні цінності, відносно яких запитується інформація (копії документів), знаходилися на залізничній станції «Жмеринка» (Вінницька обл.), що є поза межами територіальної підвідомчості Центрального МТУ АРМА».

Однак, було встановлено, що Центральне МТУ АРМА володіло інформацією, яка повинна була бути надана, але не була надана на виконання доручення № 539/6-23, оскільки ще листом від 21.10.2022 року № 548/1-48-22/4 Центральне МТУ АРМА повідомило АРМА, що на виконання доручення т.в.о. Голови АРМА Дмитра Жоравовича від 12.10.2022 року № 387/6-22, здійснило необхідні заходи з додаткового огляду майна, переданого в управління АРМА, за результатами яких складено відповідні акти.

Крім того, було встановлено, що дорученням в.о. Голови АРМА ОСОБА_3 від 02.11.2023 року № 601/1-23 було доручено керівникам міжрегіональних територіальних управлінь АРМА, в тому числі начальнику Центрального МТУ АРМА ОСОБА_2, взяти участь у нараді у форматі ZOOM-конференції з керівниками міжрегіональних територіальних управлінь АРМА 03.11.2023 року о 15:00, та бути готовим доповісти про виконання доручення від 31.10.2023 року № 10339/1-48-23/6.

У подальшому, на виконання доручення № 601/1-23, згідно з листом Центрального МТУ АРМА від 02.11.2023 року № 1140/1-48-23/5 із накладеним кваліфікованим електронним підписом « ОСОБА_2 » АРМА було повідомлено про те, що 03.11.2023 року з 14:30 начальника Центрального МТУ АРМА залучено до участі у слідчих діях в рамках кримінального провадження № 0002031, у зв`язку з чим він не зможе бути присутнім на запланованій ZOOM-конференції.

Проте, листом начальника сектору дізнання відділення поліції № 4 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві капітана поліції ОСОБА_18 від 03.11.2023 року № 24314/125/56-2023 АРМА було поінформовано про те, що керівник Центрального МТУ АРМА ОСОБА_2 03.11.2023 року для проведення слідчих (процесуальних) дій в рамках кримінального провадження № 0002031 від 06.10.2023 року працівниками відділу дізнання та іншими працівниками Шевченківського УП ГУНП у місті Києві не викликався. На названу дату жодних слідчих (процесуальних) дій із потерпілим ОСОБА_2 не заплановано.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 року №158 С у редакції наказу від 28.04.2021 року №72-21), зареєстрованого в Мінюсті 31.08.2016 року за № 1203/29333, зокрема, державні службовці зобов?язані при роботі з інформацією оцінювати її критично, аналізувати джерела інформації, використовувати ті із них, які є офіційними, приймати рішення на основі достовірної та перевіреної інформації, поширювати лише ту інформацію, що відповідає дійсності. Державним службовцям, зокрема, забороняється приховувати чи обмежувати інформацію, яка має бути доведена до відома інших осіб.

Керуючись статтею 68 Конституції України, частиною четвертою статті 63 Закону України «Про державну службу», матеріали, що містять відомості щодо можливого вчинення державним службовцем ОСОБА_2 кримінального правопорушення. листами АРМА: від 06.11.2023 року № 10491/1-19-23/7 направлено до Національного антикорупційного бюро України, від 06.11.2023 року № 10489/1-20-23/7 та № 10502/1-20-23/7 направлено до Державного бюро розслідувань, від 06.11.2023 року № 10506/1-31-23/14 до Національного агентства з питань запобігання корупції, № 10504/1-26-23/7 до Національної поліції України, від 09.11.2023 року № 10546/4-26-23/7 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції.

Слідчий відділ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві листом від 17.07.2024 року № повідомив Національне агентство, що у його провадженні перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 03.01.2024 року, в якому досудовим розслідуванням встановлюються обставини, викладені у зверненні в.о. Голови АРМА АРМА ОСОБА_3шодо можливих неправомірних дій начальника Центрального МТУ ОСОБА_2 .

Крім того, начальником Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель центрального апарату АРМА ОСОБА_12 від 06.11.2023 року за № 481/11-23 на в.о. Голови Національного агентства ОСОБА_3 подана доповідна записка з додатками на 70 аркушах щодо використання ОСОБА_2 бланків міжрегіонального територіального управління в написанні листів, що надіслані до АРМА дорученнями Премєр-міністра України ОСОБА_10 від 02.11.2023 року №34381/2/1-23 (реєстр. №375/9-23 від 02.11.2023), Міністра Кабінету Міністрів України ОСОБА_11 від 27.10.2023 року № 33872/1/1-23 (реєстр. №367/9-23 від 02.11.2023 року), від 03.11.2023 року № 34757/1/1-23 (реєстр. №376/9-23 від 03.11.2023 року).

06 листопада 2023 року наказом Національного агентства від 06.11.2023 року № 542/9-03-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » відповідно до пункту 7 частини першої статті 84 та статті 89 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_2 , начальника управління Центрального міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, звільнено з займаної посади.

Підстава: доповідна записка начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель ОСОБА_12 від 06.11.2023 року № 481/11-23.

06.11.2023року на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація» оприлюднена інформація про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА:

«Агентство з розшуку та менеджменту активів звільнило начальника Центрального міжрегіонального територіального управління (ЦМТУ АРМА) ОСОБА_2 від займаної посади.

Дане рішення ухвалене у зв?язку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підроблення документів, невиконання службових обов?язків та неналежне забезпечення роботи ЦМТУ АРМА.

АРМА також звернулось до ДБР, НАБУ і НПУ із заявами про виявлення ознак можливих вчинень службовцем низки кримінальних правопорушень та повідомило НАЗК про можливе вчинення ОСОБА_2 корупційного правопорушення або правопорушення, пов?язаного з корупцією.

Агентство наголошує на прагненні ліквідувати будь-які прояви корупції як у центральному апараті державного органу, так і в його територіальних управліннях, й усіляко співпрацюватиме із правоохоронними органами.

Успішній боротьбі з корупцією, зокрема, сприятиме Антикорупційна рада АРМА, яка створена 19 вересня та провела своє перше засідання 27 жовтня.

Орган і надалі керуватиметься у своїй діяльності принципами прозорості, підзвітності та нетерпимості до корупційних проявів».

Вищенаведена інформація продубльована на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook (facebook.com/arma.gov.ua), Youtube (ІНФОРМАЦІЯ_17), Twitter (ІНФОРМАЦІЯ_15) та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), третя особа - заступник голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вказав на те, що АРМА поширюючи інформацію про те, що начебто: «Дане рішення ухвалене у звязку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.» поширив недостовірну інформацію у формі фактичних тверджень про вчинення позивачем корупційних правопорушень, тобто,вчинення протиправних діянь, за які передбачена адміністративна та/або кримінальна відповідальність.

Відповідачами не було доведено, що оспорювана інформація на час її поширення була повною та перевіреною, а тому, в даному випадку наявніправові підстави для визнання оспорюваної інформації недостовірною.

Відтак, суд першої інстанції вважає, що вимоги позивача в частині інформації: «Дане рішення ухвалене у звязку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.» підлягають задоволенню, оскільки право позивача на повагу до його честі та гідності - як складових особистих немайнових прав - було порушено шляхом розповсюдження щодо позивача неперевіреної, а отже недостовірної інформації.

В іншій частині оспорюваної публікації слід відмовити, оскільки означена не порушує особисті немайнові права позивача.

Також, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (АРМА) на користь ОСОБА_2 20 000 грн моральної шкоди.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 рокув чатині відмови в задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, а відтак, керуючись приписами ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог, відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині третій статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з частиною першою статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи.

За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто, такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції про те, що поширена АРМА інформація, а саме: «Дане рішення ухвалене у звязку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.» містить фактичні твердження про дії позивача.

Слова та вирази у вказаних висловах вказують на факти та події, які вже відбулися, а отже носять стреджуючий характер про те, що позивач вчиняв протиправні дії щодо складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів ст.366 КК України, незаконне збагачення стаття 368-5 КК України (корупція), службова недбалівсть стаття 367 КК України, зловживання владою або службовим становищем стаття 364 КК України, незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскаціїстаття 388 КК України.

Факти та події, про які йдеться в статті від 06.11.2023 року поширеній на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація», на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube ( ІНФОРМАЦІЯ_17), Twitter ( ІНФОРМАЦІЯ_8 та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13), можна перевірити та підтвердити або спростувати.

Так, з наявного в матеріалах справи листа Національного антикорупційного бюро України від 24.11.2023 року № 112-192/36292 вбачається, що до Національного антнкорупційного бюро України засобами електронного зв`язку надійшло звернення в.о. Голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі_АРМА), ОСОБА_3 віде 06.11.2023 року № 10491/1-19-23/7, зареєстроване 06.11.2023 року за № 228/25753-00, щодо можливої наявності у діях начальника Центрального міжрегіонального територіального управління АРМА ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 388 КК України, за обставин, викладених у зверненні, а також з інших питань.

За результатами розгляду в межах компетенції Національного бюро звернення в.о. Голови АРМА ОСОБА_3 Головним підрозділом детективів Національного антнкорупційного бюро України не встановлено достатніх об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, у зв`язку з чим на сьогодні відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування.

Розгляд інших питань, порушених у надісланому зверненні, не належить до компетенції Національного антикорупційного бюро України.

В свою чергу, на підтвердження істинності фактів (дійсності поширеної інформації щодо вчинення позивачем корупційних та інших кримінальних правопорушень), про які йдеться в поширеній АРМА інформації, а саме: «Дане рішення ухвалене у зв»язку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.» 06.11.2023 поширеній на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 a ІНФОРМАЦІЯ_5 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація», на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube (ІНФОРМАЦІЯ_17), Twitter ( ІНФОРМАЦІЯ_8 та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13), відповідач будь - яких доказів не надав.

Колегія суддів відзначає, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Поширена відповідачем інформація містила дані про вчинення позивачем ряду протиправних дій, які містять ознаки злочинів (складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів ст.366 КК України,незаконне збагачення стаття 368-5 КК України (корупція), службова недбалівсть стаття 367 КК України, зловживання владою або службовим становищем стаття 364 КК України, незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскаціїстаття 388 КК України) отже, є негативною.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Виходячи з положень статті 277 ЦК України та процесуального обов`язку кожної із сторін довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Під час розгляду справи відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження достовірності вищевказаної поширеної щодо ОСОБА_2 негативної інформації.

Колегія суддів, також бере до уваги, що відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З досліджених судом доказів вірно встановлено відсутність вироку суду відносно позивача та будь-яких доказів правдивості поширеної відповідачем негативної інформації щодо особи позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поширена відповідачем негативна інформація про позивача є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки означена інформація містить фактичні твердження про вчинення позивачем протиправних дій, які містять склад злочинів, передбачених, в тому числі, КК України.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновк суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач поширив недостовірну інформацію відносно позивача, звинувачуючи його у вчиненні протиправних дій, чим порушив особисті немайнові права останнього на честь, гідність та ділову репутацію, то відповідно до вимог статті 277 ЦК України має її спростувати.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 передбачено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні, за необхідності, суд може викласти текст спростування інформації. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документаґ, тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Порушення особистих немайнових прав позивача відбулося у результаті поширення 06.11.2023 року на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація», на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube (ІНФОРМАЦІЯ_17), Twitter (ІНФОРМАЦІЯ_15) та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13), недостовірної інформації, а саме «Дане рішення ухвалене у звязку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.».

Оскільки інформація про позивача, в цілому створює однозначне сприйняття позивача як особи, яка вчинила протиправні та аморальні діяння, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстації про те, що належним способом захисту прав позивача є спростування недостовірної інформації про позивача у спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, шляхом розміщення протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили на зазначених веб-сайтах вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 грудня 2022 року по справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) вказано на те, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне.

Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 грудня 2022 року по справі № 214/7462/20(провадження № 61-21130сво21).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, а також розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

В п.78 Рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19.10.2004 Суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо поширення відносно нього недостовірної інформації, він поніс моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, положення Постанови Пленум Верховного Суду України, об`єктивно оцінюючи ситуацію, виходячи із того, що відшкодування моральної шкоди випливає із принципів справедливості та справедливої сатисфакції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неправомірними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду внаслідок приниження йогочесті, гідності та ділової репутації, а тому стягненню з відповідачана користь ОСОБА_2 підлягає моральна шкода у розмірі 20 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність інформації про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної або адміністративної відповідальності не впливає на достовірність інформації, що є предметом розгляду і не надає їй ознак недостовірної, оскільки за результатами звернень Національного агентства з інформацією, яка є предметом розгляду, до правоохоронних органів до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення і слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у місті Києві, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

При цьому. Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)).

У даній справі встановлено, що висловлювання відповідача щодо дій позивача є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх правдивості, оскільки дії, про які заявляє АРМА, підпадають під ознаки кримінально-караних діянь, що у свою чергу виключає віднесення пощиреної інформації щодо діяльності ОСОБА_2 до оціночних суджень чи критичних зауважень про його діяльність.

Враховуючи системний аналіз норм КПК України та принцип презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, суд дійшов до висновку про те, що відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому із зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Відповідно до положень КПК України здійснюється досудове розслідування злочинів, а про початок здійснення чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних у таких провадженнях.

Таким чином, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного.

Європейський суд з прав людини констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (Bohmerv. Germany. 54, 56, Nestakv. Slovakia, 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilovand Othersv. Russia, № 2947/06 від 24 квітня 2008 року). Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати у контексті конкретних обставин, за яких було зроблено таку заяву (Daktaras v. Lithuania). Ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це б суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Allenet de Ribemont v. Frence від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41).

При вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені, й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (рішення у справі «Дактарас проти Литви», від 24 листопада2000 року).

Суд зауважує, що оскаржувані твердження зроблені не в рамках кримінального провадження, а 06.11.2023 року на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_11 ІНФОРМАЦІЯ_12) в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація», на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube (ІНФОРМАЦІЯ_17), Twitter (ІНФОРМАЦІЯ_15) та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13), шляхом поширення інформації, а саме: «Дане рішення ухвалене у звязку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.».

Вказані твердження є далекими від обережних.

Враховуючи викладене, за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили щодо ОСОБА_2 , відповідач 06.11.2023 на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 a ІНФОРМАЦІЯ_5 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація», на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube ( ІНФОРМАЦІЯ_17), Twitter ( ІНФОРМАЦІЯ_8 та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13) поширив щодо ОСОБА_2 інформацію, яка порушує його особисте немайнове право.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поширена АРМА інформація про ОСОБА_2 не є оціночними судженнями.

Доводи апеляційної скарги про те, що поширена інформація повністю відповідає дійсності, достовірна, точна та повна, підтверджена офіційними документами створеними під час діяльності АРМА та Центрального МТУ (дорученнями, доповідними записками, листами, наказами) і спростуванню не підлягає, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Поширена відповідачем 06.11.2023 на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація», на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube ( ІНФОРМАЦІЯ_10 та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13), інформація містила дані про вчинення позивачем кримінально караних діянь.

Текст статті щодо позивача містив послідовний і лаконічний виклад протиправних дій позивача, при цьому автори використовували усталені для ділового стилю мовні звороти «…фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА», що загалом могли бути витлумачені як такі, що містять підтверджені вироком суду, який набрав законної сили, фактичні дані та не є провокативним перебільшенням авторів у формі суб`єктивних суджень.

Колегія суддів враховує, що позивач, як офіційна особа, має бути більш відкритим до прийнятної критики, ніж приватна особа, та виявляти більший рівень терпіння до уваги суспільства до кожної його дії.

Разом з тим, поширена відповідачем інформація виходить за межі прийнятної для публічної особи критики і не є оціночними судженнями авторів, а є констатацією фактів про порушення позивачем законодавства, які можуть і мають бути доведені належними доказами.

Однак, доказів правдивості поширеної інформації або належності її до категорії оціночних суджень відповідач не надав, а матеріали справи таких не містять.

Крім того, з наданого до апеляційного суду ОСОБА_2 листа старшого слідчого СВ Шевченківського управлінння поліції ГУ НП у м.Києві від 19.05.2025 року вбачається, що кримінальне провадження № 0000018 від 03.01.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України закрито 19.05.2025 року в порядку ст. 284 КПК України.

Враховуючи баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі особи, а також презумпцію невинуватості, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, інформації стосовно ОСОБА_2 , а саме: «Дане рішення ухвалене у звязку із системними фактами надання ОСОБА_2 органам досудового розслідування недостовірної інформації у резонансних кейсах, використанням службового становища у приватних інтересах, підробленням документів, невиконанням службових обовязків та неналежним забезпеченням роботи ЦМТУ АРМА.» поширеної відповідачем у справі АРМА 06.11.2023 року на веб-сайті відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 в розділі «Новини. Увага! Важлива інформація», на офіційному Telegram-акаунті АРМА ІНФОРМАЦІЯ_7 та в соціальних мережах Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Youtube (ІНФОРМАЦІЯ_17), Twitter (ІНФОРМАЦІЯ_15) та Whatsapp (ІНФОРМАЦІЯ_13), оскільки вказана інформація містить фактичні твердження про вчинення позивачем дій, які містять склад злочинів, передбачених КК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформаціїта відшкодування моральної шкоди не спростовують, на законність судового рішення в даній частині не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року в частині задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації,спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_1.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: