ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/2505/23

Провадження № 22-ц/820/1154/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представницею ОСОБА_3 , на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року (суддя Шевчик О.М.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позову зазначав, що він з відповідачкою з 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25.09.2019. У шлюбі у них народилися діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що відповідачка проживає у місті Нетанія, Ізраїль, будь-якої допомоги на утримання дітей не надає, а неповнолітні діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні.

Враховуючи викладене вище, просив суд:

-стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 20000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття;

-стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 20000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно поставлено під сумнів факт спільного проживання неповнолітніх дітей з батьком, оскільки позивачем до суду першої інстанції було надано належні та допустимі докази на підтвердження вказаного факту. Крім того, звертає увагу, що відповідачка у поданому відзиві на позов не ставить під сумнів факт перебування неповнолітніх дітей на утриманні позивача та не заперечує щодо сплати аліментів у розмірі 1417 грн на кожну дитину.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 з часу подачі позову і по даний час не проживає разом зі своїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому, він не є особою, яка має право звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_1 від 13.06.2007 та серії НОМЕР_2 від 16.08.2010 (т. 1 а.с.8-9).

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25.09.2019 шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с.13-14).

Згідно з актами проведення обстеження сім`ї від 20.09.2023 та від 27.09.2023 та згідно з актом обстеження умов проживання від 10.10.2023, за адресою АДРЕСА_1 , власником будинку є ОСОБА_8 . За даною адресою проживають: ОСОБА_8 1958 р.н. бабуся, ОСОБА_9 1953 р.н. дідусь (зареєстровані), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 проживають без реєстрації. Діти проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні (т. 1 а.с.15, 34-35).

Згідно з висновком Органу опіки і піклування Ярмолинецької селищної ради, «Щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », затвердженим рішенням Виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради від 08.11.2023 № 12, вирішено: 1. Зняти з голосування питання «Про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », оскільки вона висловила своє бажання проживати з батьком ОСОБА_1 , за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; 2. Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.36-39).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 26.01.2023, відповідачка ІНФОРМАЦІЯ_8 народила дитину ОСОБА_12 (т. 1 а.с.92).

Згідно з відповіддю Офісу генерального юрисконсультанта Адміністрації Судів, м. Єрусалим, Ізраїль, на запит Ярмолинецького районного суду Хмельницької області про міжнародну правову допомогу, ОСОБА_2 не є громадянкою Ізраїлю, також відсутня інформація щодо неї у Департаменті у справах іноземних громадян в Управлінні з питань населення та імміграції (т. 1 а.с.226-227).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розглядісправ щодо батьківства, материнствата стягнення аліментів» роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів враховує, що проживання з батьком та перебування неповнолітніх дітей сторін на утриманні ОСОБА_1 підтверджено належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи, відповідачка у відзиві на позов не заперечувала проти факту проживання дітей з відповідачем на час подачі позову. В зв`язку з наведеним, обґрунтованими є твердження ОСОБА_1 про те, що аліменти мають стягуватися саме на його користь, а тому, позивач наділений правом на звернення з відповідним позовом до суду.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривень. У 2024 році, 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн.

При визначенні розміру аліментів, апеляційний суд враховує обставини, визначені в статті 182 СК України, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на дітей, рівність обов`язків батьків щодо утримання дітей, а також ту обставину, що діти проживають разом із позивачем, та вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають аліменти на дітей у розмірі по 2000 грн на кожну дитину, що забезпечуватиме необхідний та достатній рівень гармонійного розвитку дітей і такий розмір аліментів буде відповідати принципу співрозмірності, розумності та буде забезпечувати захист інтересів та потреб дітей та відповідатиме наявності спроможності у матері таку допомогу надавати.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів можливості відповідачкою сплачувати аліменти в заявленому у позову розмірі.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позову.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, шостій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (10%) в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 268,4 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представницею ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 25.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 25.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 268 грн 40 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай