КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/315/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/10772/22

05 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Державного агентства резерву України - Бабака Дмитра Анатолійовича на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та припинення контракту, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та припинення контракту, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до наказу № 152-к від 05 липня 2021 року його призначено на посаду генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агенства резерву України та укладено Контракт № 3/21 від 05 липня 2021 року на термін з 06 липня 2021 року до 05 липня 2025 року.

Згідно з наказом від 18 лютого 2022 року № 31-к Державного агенства резерву України, який підписаний т.в.о.Голови Держрезерву Л. Казаською, його звільнено з посади генерального директора Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агенства резерву України з 22 лютого 2022 року та припинено Контракт № 3/21 від 05 липня 2021 року з 22 лютого 2022 року до закінчення терміну його дії.

Відповідно до наказу від 18 лютого 2022 року № 32-к від 18 лютого 2022 року «Про виправлення технічної помилки в наказі Державного агенства резерву України від 18 лютого 2022 р. № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 »», який підписаний т.в.о.Голови Держрезерву Л.Казаською, внесено зміни до пункту 1 наказу від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Позивач вважав накази від 18 лютого 2022 року № 31-к, від 18 лютого 2022 року № 32-к незаконними і такими, що підлягають скасуванню з одночасним поновленням його на посаді генерального директора Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агенства резерву України та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що підставами для звільнення із займаної посади та припинення контракту, згідно з наказом від 18 лютого 2022 року № 31-к, стало невиконання ним обов`язків передбачених контрактом, а саме: абзаців 11,17 пункту 6.3 Розділу 6 Контракту.

Однак, твердження про порушення ним абзацу 11 пункту 6.3 Розділу 6 Контракту не відповідає дійсності, оскільки в установленому порядку всі квартальні та річні звітності, у тому числі й щодо виконання фінансового плану підприємством «Охтирський комбінат хлібопродуктів», за період його перебування на посаді подавалися, що може бути підтверджено відповідними доказами, які знаходяться на підприємстві та у Державному агенстві резерву України.

Згідно з абзацом 17 пункту 6.3 Розділу 6 Контракту № 3/21 від 05 липня 2021 року, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення його дії у газі невиконання Керівником показників затвердженого фінансового плану, однак, як вбачається зі змісту наказу, в ньому не зазначено, які саме показники затвердженого фінансового плану та за який період ним, як керівником, не виконано.

Державним агенством резерву України стосовно його службової діяльності не проводилася службова перевірка на предмет встановлення факту порушень умов Контракту, викладених в абзацах 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6 й, відповідно, факт порушення умов контракту не встановлювався.

Також звільненння з посади відбулось у період його тимчасової непрацездатності з 16.02.2022 року до 25.02.2022року. Факт його тимчасової непрацездатності підтверджується електронними лікарняними листами від 16.02.2022 року № 3146730-1 та від 22.02.2022 року № 3427240-1 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м.Києва» та Державному агенству резерву України було відомо про його відсутність на робочому місці у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З урахуванням викладених обставин, позивач ОСОБА_1 просив суд:

визнати незаконним та скасувати наказ від 18 лютого 2022 року № 31-к Державного агенства резерву України () «Про звільнення ОСОБА_1 »;

визнати незаконним та скасувати наказ від 18 лютого 2022 року №32-к Державного агенства резерву України () «Про виправлення технічної помилки в наказі Державного агенства резерву України від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити його, ОСОБА_1 на роботі, а саме: на посаді генерального директора Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агенства резерву України (код ЄДОРОУ 00956031);

стягнути з відповідача, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агенства резерву України (код ЄДОРОУ 00956031) на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 22 лютого 2022 року до дня ухвалення рішення суду.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, з урахуванням виправленої описки у судовому рішенні на підставі ухвали від 18 січня 2023 року, позов ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та припинення контракту, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства резерву України № 31-к від 18 лютого 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства резерву України № 32-к від 18 лютого 2022 року «Про виправлення технічної помилки в наказі Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України з 22 лютого 2022 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 11, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 402 706 грн. 08 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ) в дохід держави судовий збір у сумі 1984 грн. 80 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 11, ) в дохід держави судовий збір у сумі 6040 грн. 50 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 беерзня 2023 року рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та припинення контракту, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України з 22 лютого 2022 року та стягнення середнього заробітку за один місяць без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, допущено негайне його виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2023 року заяву представника Державного агентства резерву України про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та припинення контракту, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, 27 жовтня 2023 року представник відповідача Державного агенства резерву України - Бабак Дмитро Анатолійович подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2022 № 761/10772/22 та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» про визнання незаконними та скасування наказів Держрезерву від 18.02.2022 № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та № 32-к «Про виправлення технічної помилки в наказі Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді генерального директора підприємства, стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу в повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 517, Державне агентство резерву України (далі - Держрезерв) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву.

В силу підпункту 1 пункту 3 Положення, основним завданнями Держрезерву є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву.

Відповідно до пункту 8.1. Статуту ДП «Охтирський КХП» Державне агентство резерву України проводить моніторинг фінансової діяльності, зокрема, виконання показників затвердженого фінансового плану підприємства, та вживає заходів щодо поліпшення роботи підприємства.

Пунктом 7.7 Статуту ДП «Охтирський КХП» визначено, що керівник підприємства несе відповідальність за формування та виконання показників затверджених фінансових планів, додержання трудової, фінансово-бюджетної дисципліни і вимог законодавства.

За результатами аналізу фінансово-господарської діяльності ДП «Охтирський КХП» відповідно до доповідної записки начальника Відділу взаємовідносин з державними підприємствами (копія додається до апеляційної скарги) було виявлено невиконання затверджених показників.

Крім того, пунктом 2.7. Контракту визначено, що Керівник щокварталу до 30 числа місяця, що настає за звітним періодом, подає Органу управління звіт керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, та звіт про виконання показників для нарахування та виплати премії, за встановленими формою та строками згідно із додатками 2 та 3 до Контракту. У разі невиконання передбачених Контрактом показників Керівник подає Органу управління майном разом із звітом пояснення щодо причин їх невиконання.

Проте, звіт керівника ДП «Охтирський КХП» про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за III квартал 2021 року до Держрезерву не надходив.

Також, звіт про виконання показників фінансового плану Підприємства за III квартал 2021 року не було надано у паперовій формі, лише через програму «БЕСТ-ЗВІТ», чим порушено вимоги Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 № 205.

Викладені фактичні обставини справи свідчать про порушення позивачем вимог контракту від 05.07.2021 року № 3/21, встановлених абзацами 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6 Контракту, що свідчить про невиконанням генеральним директором обов`язків, покладених на нього Контрактом.

Відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, які свідчать про виконання ним умов контракту. Оскільки позивачем не спростовано підстави його звільнення, не надано доказів належного виконання ним умов контракту, звільнення його з підстав порушення умов контракту є законним.

Сторона відповідача вважає що,враховуючи положення Статуту та Контракту, Держрезервом правомірно видано наказ Держрезерву від 18.02.2022 року № 31-к «Про звільнення Полінського Олександра», а відтак, підстави для його скасування відсутні.

Сторона відповідача також звертає увагу суду на те, що позивач, визначаючи підставою позову лише накази Держрезерву від 18.02.2022 року № 31-к та №32-к умисно вводить суд в оману, приховуючи наявність наказу Держрезерву від 22.02.2022 року № 34-к «Про внесення змін до наказу від 18 лютого 2022 р. № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким встановлено, що днем звільнення позивача є перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, та факт власного ознайомлення з ним, що свідчить про свідоме безпосереднє порушення ним засад цивільного судочинства, зловживання процесуальними правами, незаконне та безпідставне звернення з позовом.

Отже, твердження позивачапропорушення Держрезервом при його звільненні положень частини третьої статті 40 КЗпП України, а також висновки суду першої інстанції щодо звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, є безпідставним та спростовується відповідними доказами, що долучені до матеріалів справи.

Крім того, позивачем заявлено та судом задоволено позовну вимогу щодо стягнення на користь останнього заробітної плати за весь період вимушеного прогулу.

Тоді як приписами частини другої статті 235 КЗпП України, підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 визначено, що у разі задоволення судом позовних вимог Позивача про поновлення на роботі, грошові кошти, які підлягають стягненню на користь позивача є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, а не заробітною платою.

Сторона відповідача вважає безпідставне посилання позивача на запроваджений в Україні воєнний стан та поновлення судом першої інстанції на таких підставах строків його звернення до суду, є безпідставними, необгрунтованими, адже позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів, щодо наявності будь-яких обставин, пов`язаних із воєнним станом, що перешкоджали його зверненню до суду у встановлені процесуальним законодавством строки, а судом не наведено таких доказів при прийнятті оскаржуваного судового рішення, що вказує на наявність підстав для його скасування.

Звертає увагу суду на те, що повноваження Державного агентства резерву України, як органу управління ДП «Охтирський КХП», в тому числі щодо призначення керівників державного підприємства, припинені, та відповідно питання призначення чи звільнення керівника ДП «Охтирський КХП» на даний час входить до компетенції Фонду державного майна України.

Однак, судом під час розгляду справи № 761/10772/22 було порушено норми процесуального права, зокрема, положення статей 264, 286 ЦПК України, та залишено без уваги викладені у поясненнях Держрезерву від 26.05.2023 року № 1299/0/4-23 обставини справи та надані підтверджуючі документи.

Сторона відповідача вважає, що Шевченківський районний суд м. Києва, приймаючи рішення про стягнення з ДП «Охтирський КХП» 402 706,08 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, порушив та невірно застосував норми статей 81, 89, 280, 281, 263, 264 265 ЦПК України, положення постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», та взагалі не дослідив положення контракту від 05.07.2021 року № 3/21, укладеного з позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача Державного агентства резерву України- Михайлець Олена Василівнна підтримала доводи апеляційної скарги та просили скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача Державного агентства резерву Українизалишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач Державне підприємство«Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України участь свого представника в судовому засіданні не забезпечило. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції підприємство повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника відповідача Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Державного агентства резерву України № 152-к від 05 липня 2021 року призначено ОСОБА_1 на посаду генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву Українияк переможця конкурсного відбору керівників суб?єктів гоподарювання державного сектору економіки, що належить до сфери управління Державного агентства резерву Українина умовах укладенго контракту (а.с. 14 том 1).

05 липня 2021року між Державним агентством резерву України, на яке покладено функції з управління майном, що перебуває у державній власності (далі Орган управління майном) та ОСОБА_1 (далі керівник) укладено контракт № 3/21, за умовами якого ОСОБА_1 призначається на посаду генерального директора Державного підприємства«Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на термін з 06 липня 2021 року до 05 липня 2025 року включно (а.с. 15-25 том 1).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. розділу 1 контракту за цим контрактом керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (далі - Підприємство) здійснювати поточне управління (керівництво) Підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, своєчасне виконання завдань з накопичення (приймання), розміщення, освіження (поновлення), відпуску матеріальних цінностей державного резерву та їх кількісне і якісне зберігання, а Орган управління майном зобов`язується створити належні умови для організації праці керівника; на підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником підприємства та Органом управління майном цього підприємства (далі - сторони).

У пунктах 2.1.-2.5. контракту передбачено, що керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво і Підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову діяльність та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань Підприємства, передбачених законодавством, Статутом Підприємства та цим Контрактом; керівник забезпечує складання в установленому порядку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану Підприємства на кожний наступний рік і подає його для затвердження Органу управління майном в порядку визначеному законодавством; керівник подає в установленому порядку Органу управління майном квартальну, річну фінансові звітності Підприємства, а також квартальний та річний звіти про виконання фінансового плану Підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності; керівник забезпечує виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану Підприємства; керівник зобов`язується забезпечити виконання показників фінансового плану та показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану Підприємства згідно з додатком 1 до Контракту.

Згідно з пунктом 2.7. контаркту керівник щокварталу до 30 числа місяця, що настає за звітним періодом, подає Органу управління звіт керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, та звіт про виконання показників для нарахування та виплати премії, за встановленими формою та строками згідно із додатками 2 та 3 до Контракту. Річний звіт про виконання зазначених показників подається до 25 лютого року, що настає за звітним. У разі невиконання передбачених Контрактом показників Керівник подає Органу управління майном разом із звітом пояснення щодо причин їх невиконання.

Відповідно до пункту 6.1. розділу 6 «внесення змін і доповнень до контаркту та його припинення» цей контракт припиняється:після закінчення терміну дії Контракту; за угодою сторін; до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 6.3. і 6.4. цього контракту.

За пунктом 6.3. контракту Керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний зініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії, зокрема: у разі неподання в установленому порядку Органу управління майном квартальної та річної звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності (абзац 11 пункту 6.3. контракту); у разі невиконання керівником затвердженого фінансового плану (абзац 17 пункту 6.3. контракту).

ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 16 лютого2022 року по 21 лютого 2022 року (згідно ЛН номер 3146730-1, виданий КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва) та з 22 лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року (згідно ЛН номер 3427240-1, виданий КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва) - а.с. 32, 33 том 1.

Наказом Державного агентства резерву України № 31-к від 18 лютого 2022 року звільнено ОСОБА_1 , генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, із займаної посади 22 лютого 2022 року, за невиконання обов`язків, передбачених контрактом від 05 липня 2022 року № 3/21, укладеного між Державним агентством резерву України, як органом управління майном, та ОСОБА_1 , як керівником державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» (далі за текстом - Контракт), відповідно до абзаців 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6 «Внесення змін і доповнень до контракту та його припинення» Контракту та пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Підстава: лист Охтирської районної державної адміністрації від 14.02.2022 № 01-25/8/313; абзаци 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6 «Внесення змін і доповнень до контракту та його припинення» Контракту; пункт 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Припинити контракт 22 лютого 2022 року до закінчення терміну його дії (а.с. 30 том 1).

Наказом Державного агентства резерву України № 32-к від 18 лютого 2022 року виправлено технічну помилку в наказі Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та викладено пункт 1 наказу Державного агентства резерву України від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в такій редакції: «1. Звільнити ОСОБА_1 , генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, із займаної посади 22 лютого 2022 року, за невиконання обов`язків, передбачених контрактом від 05 липня 2021 р. № 3/21, укладеним між Державним агентством резерву України, як органом управління майном, та ОСОБА_1 , як керівником державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» (далі за текстом - Контракт), відповідно до абзаців 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6 «Внесення змін і доповнень до контракту та його припинення» Контракту та пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.»(а.с. 31 том 1).

Листом № 390/0/4-22 від 18 лютого 2022 року Державне агентство резерву Україниповідомило ОСОБА_1 а про звільнення його 22 лютого 2022 року із займаної посади генерального директора Державного підприємства«Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України відповідно до наказу Державного агентства резерву Українивід 18 лютого 2022 року № 31-к, який отримано позивачем ОСОБА_1 21 лютого 2022 року (а.с. 34 том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та припинення контракту, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що при звільненні позивача із займаної посади роботодавцем було порушено вимоги КЗпП України, оскільки наказ № 31-к від 18 лютого 2022 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, з урахуванням наказу № 32-к від 18 лютого 2022 року про виправлення технічної помилки у наказі № 31-к від 18 лютого 2022 року, не містить відомостей в чому проявилось невиконання обов'язків, передбачених Контрактом та які дії керівника підприємства стали підставою для звільнення та припинення дії контракту відповідно до абз. 11, 17 п. 6.3 Розділу 6 Контракту.

Також судом першої інстанції встановлено, що в день звільнення позивач перебував в стані тимчасової непрацездатності, про що свідчать лікарняні листи № 3146730-1, № 3427240-1, видані КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва», тоді як відповідно до положень частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), і ця гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом, та зважаючи на те, що підстави звільнення, тобто порушення обов`язків передбачених контрактом, у наказі про звільнення не зазначені, останній є таким, що порушує права позивача, і порушення цієї гарантії не може бути усунено шляхом зміни дати звільнення позивача.

Установивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням положень трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення незаконно звільненого працівника на роботі зі стягненням з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 лютого 2022 року по 22 листопада 2022 року, із розрахунку 2086,56 грн (середньоденна заробітна плата) х 193 робочих днів) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу про звільнення із займаної посади стало відомо 21 лютого 2022 року, після отримання листа від 18 лютого 2022 року за № 390/0/4-22 Державного агентства резерву України. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який вподальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги бойові дії, які ведуться на території України, з огляду на те, що за положеннями ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислову палату» форс-мажорними обставинами є, зокрема, загроза війни, збройний конфлікт, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, суд вважав, що причини пропуску позивачем строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду є поважними, а отже поновив такий строк.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом(частини перша та четверта статті 43 Конституції України).

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (постанова Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі №757/42262/15-ц).

Звільнення на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України не носить характеру дисциплінарного стягнення, а є звільненням за невиконання умов трудового контракту, а тому відсутня необхідність встановлення обставин, які передбачені Главою Х КЗпП України (постанови Верховного Судувід 17 квітня 2019 року у справі № 235/774/18, від 09 липня 2021 року у справі № 382/1820/18, від 05 березня 2025 року у справі № 757/4851/23-ц).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 зазначила, що звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Державного агентства резерву України № 31-к від 18 лютого 2022 року, з урахуванням виправлення технічної помилки в наказі згідно з наказом № 32-к від 18 лютого 2022 року, підставою для звільнення та розірвання з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну дії контракту з ОСОБА_1, генеральним директором Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, із займаної посади 22 лютого 2022 року, слугувало невиконання ОСОБА_1 обов`язків, передбачених контрактом від 05 липня 2021 року № 3/21, відповідно до абзаців 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6 «Внесення змін і доповнень до контракту та його припинення» Контракту, а також лист Охтирської районної державної адміністрації від 14.02.2022 року № 01-25/8/313.

В матеріалах справи відсутній лист Охтирської районної державної адміністрації від 14.02.2022 року № 01-25/8/313і такого доказу сторона відповідача не надала під час судового розгляду справи в суді.

Відповідно до абзацу 11, 17 пункту 6.3. контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний зініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії: у разі неподання в установленому порядку Органу управління майном квартальної та річної звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності (абзац 11 пункту 6.3. контракту); у разі невиконання керівником затвердженого фінансового плану (абзац 17 пункту 6.3. контракту).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у наказі про звільнення роботодавець повинен чітко аргументувати зміст та тяжкість самого порушення, його наслідки, що підлягає подальшій оцінці судом в разі звернення з позовом, оскільки у трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві, тому саме він має спростувати заявлені працівником вимоги.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та вбачається із змісту наказу Державного агентства резерву України № 31-к від 18 лютого 2022 року, з урахуванням виправленої технічної помилки в наказі, у ньому не зазначено конкретних порушень, які допустив позивач, та обов`язків, які не виконував чи неналежним чином виконував ОСОБА_1 , як керівникпідприємства.

Вказуючи, як на підставу звільнення ОСОБА_1 , невиконання ним абзацу 11 пункту 6.3 Розділу 6 Контракту, який передбачає як неподання керівником квартальної та річної звітності, так і квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності, роботодавець не зазначив за який квартал та/або рік ОСОБА_1, як керівникомпідприємства,не подався звіт (звітність).

Також під час судового розгляду справи відповідачем, як роботодавцем, у вказаній справі не спростовано доводів позивача про те, що ним за період перебування на посаді генерального директора Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву Українив установленому порядку подавались всі квартальні та річні звітності, у тому числі, й щодо виконання фінансового плану підприємством «Охтирський комбінат хлібопродуктів», які знаходяться на підприємстві та у Державному агенстві резерву України, як і не надано доказів на спростування зазначених позивачем обставин.

Що стосується ще однієї підстави для розірвання контракту, зазначеної у наказі, а саме- невиконання керівником затвердженого фінансового плану (абзац 17 пункту 6.3. контракту), то із змісту наказу не вбачається, які саме показники затвердженого фінансового плану та за який період ОСОБА_1 , як керівникомпідприємства,не виконано.

Відсутні в матеріалах справи докази того, що роботодавцем проводилась службова перевірка на предмет встановлення факту порушень генеральним директором підприєства умов контракту, викладених в абзацах 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6, що свідчить про те, що роботодавцем факт порушення ОСОБА_1, як керівникомпідприємства,умов контракту не встановлювався.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, щосуд першої інстанції належним чином встановив фактичні обставини справи, врахував правову підставу для винесення наказу про звільнення позивача (пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України), умови контракту (абзаци 11, 17 пункту 6.3 Розділу 6 контракту) та, провівши обґрунтовану правову оцінку наданих доказів, дійшов мотивованого висновку про недоведеність зазначеної у наказі Державного агентства резерву України № 31-к від 18 лютого 2022 року, з урахуванням виправлення технічної помилки в наказі згідно з наказом № 32-к від 18 лютого 2022 року, підстави для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на доповідну записку начальника відділу взаємовідносин з державними підприємствами Авраменко Я. стосовно невиконання генеральним директором Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України Полінським Олександр ом Миколайович ем показників затвердженого фінансового плану на 2021 рік та незабезпечення прибуткової діляьності підприємства, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції в частині вирішення вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення незаконно звільненого працівника на роботі, оскільки вказана доповідна записка, як службовий документ, не містить номеру та дати її реєстрації на підприємстві, про її складання до видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 а з посади докази відсутні, немає посиланння на вказану доповідну записку і у наказі Державного агентства резерву України № 31-к від 18 лютого 2022 року, з урахуванням виправлення технічної помилки в наказі згідно з наказом № 32-к від 18 лютого 2022 року, до суду першої інстанції вказана доповідна записка, як доказ, не подавався (а.с. 40-42 том 3).

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач в апеляційній скарзі не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначеного доказу (доповідної записки начальника відділу взаємовідносин з державними підприємства Авраменко Я.)у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача Державного агентства резерву України.

За відсутності об`єктивних причин, що унеможливлювали подання доданих до апеляційної скарги доказів, суд апеляційної інстанції в силу положень 367 ЦПК України, не може брати їх до уваги і, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення до матеріалаів справи, про що судом апеляційної інстанції постановлена протокольна ухвала від 05 травня 2025 року про відмову у долученні до матеріалів справи ксерокопії цієї доповідної записки.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав вважати про допущенні Держрезервом порушення положень частини третьої статті 40 КЗпП України при звільненні позивача з посади, оскільки наказом Держрезерву від 22 лютого 2022 року № 34-к «Про внесення змін до наказу від 18 лютого 2022 року № 31-к «Про звільнення ОСОБА_1 » встановлено, що днем звільнення позивача є перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, з огляду на таке.

Трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України).

Ця гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд першої інстанції правильно застосував положення частини першої статті 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі, шляхом зміни дати звільнення працівника.

Аргумент відповідача про те, що повноваження Державного агентства резерву України, як органу управління ДП «Охтирський КХП», в тому числі щодо призначення керівників державного підприємства, припинені, та відповідно питання призначення чи звільнення керівника ДП «Охтирський КХП» на даний час входить до компетенції Фонду державного майна України, не впливає на суть ухваленого рішення, оскільки на час вирішення судом першої інстанції спору за пред`явленим позовом ОСОБА_1 до відповідачів Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та припинення контракту, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з ухваленням судового рішення 22 листопада 2022 року, Державне агентство резерву Українивиконувало функції з управління майном, що перебуває у державній власності, а саме Державного підприємства«Охтирський комбінат хлібопродуктів». А процедуру ліквідації Державного агентства резерву Українирозпочато у 2024 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2024 року № 1117 «Про ліквідацію Державного агентства резерву».

В частині доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованого поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, колегія суддів апеляційного суду зауважує наступне.

Згідно зі статтею 233 КЗпП України, у редакції, чинній на час видачі оспорюваного наказу, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України, у редакції, чинній на час подання позову, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, є ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Оцінивши зазначені позивачем обставини про те, що позивачу про звільнення із займаної посади стало відомо 21 лютого 2022 року, після отримання листа від 18 лютого 2022 року за № 390/0/4-22 Державного агентства резерву України, та ним пропущено строк, передбачений статтею 233 КЗпП України, внаслідок виникнення обставин непереборної сили, беручи до уваги введення воєнного стану в Україні, бойові дії, які ведуться на території України, що створювало труднощі для своєчасного звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку для подання 21 червня 2022 року позову у справі, що переглядається.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що сам лише факт дії воєнного стану не є достатнім для поновлення пропущених процесуальних строківі чинне законодавство вимагає від учасників процесуальних правовідносин подавати відповідні клопотання таким чином, щоб вони відповідали вимогам для поновлення таких строків.

Відповідно, якщо часу та можливостей для використання будь-яких процесуальних прав у заявника достатньо, то й поновлення строків йому не потрібне ні під час дії воєнного стану, ні в мирний час.

Як встановлено колегією суддів й це вбачається з матеріалів справи оскаржуваний наказ, з урахуванням виправлення технічної помилки в наказі, був винесений відповідачем 18 лютого 2022 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом 20 червня 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX Прикінцеві положення такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22) дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Заявляючи відповідне клопотання про поновлення вказаного строку, особа не повинна наводити конкретних причин його пропуску, окрім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, оскільки строк звернення до суду не пропущено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ був винесений відповідачем під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який завершився 30 червня 2023 року.

Таким чином, при зверненні до суду 20 червня 2022 року з цим позовом позивач не пропустив строк, визначений статтею 233 цього Кодексу, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині про наявність підстав для скасування судового рішення.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, установивши, що позивача було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України.

Таким чином, ухвалене у справі судове рішення в частині визнати незаконним та скасування наказу № 31-к від 18 лютого 2022 року та наказу № 32-к від 18 лютого 2022 року, видані Державним агентством резерву України, про звільнення ОСОБА_1 , генерального директора державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, із займаної посади 22 лютого 2022 року, за невиконання обов`язків, передбачених контрактом від 05 липня 2021 року № 3/21, укладеного між Державним агентством резерву України, як органом управління майном, та ОСОБА_1 , як керівником державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» (далі за текстом - Контракт), відповідно до абзаців 11, 17 пункту 6.3. Розділу 6 «Внесення змін і доповнень до контракту та його припинення» Контракту та пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, відповідає вимогам матеріального і процесуального права та встановленим обставинам справи, а доводи скарги відповідача цих висновків не спростовують.

Оскільки позовна вимога про поновлення на роботі підлягає задоволенню, що правильно встановлено судом першої інстанції, обґрунтованими є висновки суду й про необхідність задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 а становить 2086,56 грн. Кількість робочих днів з 22 лютого 2022 року (день звільнення) до 22 листопада 2022 року (день ухвалення рішення суду першої інстанції) становить 193. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за указаний період у розмірі 402 706,08 грн.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що суд першої інстанції визначив зазначену суми без вирахування (без утримання) з неї податку й інших обов`язкових платежів.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не відповідаєположенням чинного законодавства, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Таким чином, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності. Водночас відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. Фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку з доходів фізичних осіб. Об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались б податки і збори. Відповідний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, провадження № 61-14794св18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19, провадження № 61-10657св20, від 16 листопада 2020 року у справі № 607/3509/17, провадження № 61-12609св20».

Проте, суд першої інстанції у оскаржуваному судовому рішенні не визначив, що середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 402 706,08 грн підлягає стягненню з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції від 22 листопада 2022 року, з урахуванням виправленої описки у судовому рішенні на підставі ухвали від 18 січня 2023 року, в частині вирішення вимоги про стягнення з Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно змінити та стягнути з відповідача Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 402 706 грн. 08 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача Державного агентства резерву України, з урахуванням меж апеляційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення частково ухвалено без додержання норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу представника відповідача Державного агентства резерву України - Бабака Дмитра Анатолійовича слід задовольнити частково.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з викладенням резолютивної частини у редакції цієї постанови, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державного агентства резерву України - Бабака Дмитра Анатолійовича задовольнити частково.

Заочне рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, з урахуванням виправленої описки у судовому рішенні на підставі ухвали від 18 січня 2023 року, в частині вирішення вимоги про стягнення з Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 11, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 402 706 грн. 08 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: