ПОСТАНОВА

іменем України

20 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/1427/24

провадження № 22-ц/4809/865/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пузир Владислав Олександрович, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2025 року у складі судді Адаменко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком

В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2015 року, який був розірваний рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2022 року. Від шлюбу вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу безперервно та постійно проживає разом із позивачем за адресою їх реєстрації місця проживання, а саме АДРЕСА_1 .

Вказував, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2024 року вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини з ним та відібрано дитину від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав. Тобто, з осені 2022 року він виховує та утримує свою малолітню доньку самостійно. Відповідачка проживає за межами території України та має нову сім`ю й дитину від іншого шлюбу.

Посилаючись на намір отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, встановлених абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років, просив суд встановити цей факт.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2025 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пузир Владислав Олександрович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Пузир В.О. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідача та третіх осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що сторони по справі уклали шлюб 23 січня 2015 року, який було розірвано рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2022 року у справі №383/937/22 (а.с.10 зворот - 11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9 зворот).

Як свідчить витяг з реєстру територіальної громади від 19 грудня 2022 року №2022/002175296, виданий Бобринецькою територіальною громадою, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно з актом обстеження умов проживання Службою у справах дітей виконкому Бобринецької міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 27 травня 2024 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина забезпечена всім необхідним, має свою кімнату, наявні необхідні меблі та шкільне приладдя. Родина веде звичайний спосіб життя, скарг до служби в справах дітей щодо неналежної поведінки членів родини не надходило (а.с.21).

Відповідно до довідки директора Комунального закладу «Центр культури та дозвілля» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у комунальному закладі «Центр культури та дозвілля», відвідує хореографічний гурток, завжди охайно одягнена, доглянута, засобами для навчання забезпечена у повному обсязі. Батько дитини ОСОБА_1 з початку навчання дитини (в 2023-2024 роках) одноособово спілкується із педагогами, супроводжує ОСОБА_3 до гуртка виключно батько. Мати дитини - ОСОБА_2 у позашкільному житті дитини участі не бере (а.с.20).

Згідно з довідкою лікаря педіатра І.Шевченко від 30 травня 2024 року, виданою ФОП « ОСОБА_4 », позивач з осені 2022 року по теперішній час самостійно забезпечує дитину необхідним медичним доглядом, постійно турбується про стан її здоров`я та регулярно приводить доньку на медичний огляд та обстеження, які проводяться без участі матері дитини (а.с.22).

Відповідно до довідки «Бобринецького ліцею №1» Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 23 травня 2024 року №198 ОСОБА_3 навчається у 3-Д класі Комунального закладу «Бобринецький ліцей №1», регулярно відвідує заняття, охайно одягнена, засобами для навчання забезпечена батьком у повному обсязі. З початку 2022 року та по даний час виключно ОСОБА_1 забезпечує навчання дитини, спілкується із педагогами щодо успішності навчання своєї доньки, цікавиться шкільним життям дитини, супроводжує її до школи та у зворотному напрямку (а.с.20 зворот).

З характеристики Комунального закладу «Бобринецький ліцей №1» Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 23 травня 2024 року за №197, виданої на ученицю 3-Д класу ОСОБА_3 , 2015 року народження, убачається, що дитина добре інтелектуально розвинена, виявляє логічне та творче мислення, чудово оперує образним мисленням, має хист до малювання. Добре сприймає на слух тексти та може з легкістю відтворити почуте. Також, встановлено, що лише тато дитини відвідує ліцей, класні батьківські збори, долучається до вирішення організаційних питань класу, користується авторитетом серед інших батьків. Разом з тим, протягом навчання у третьому класі дівчинка взагалі змінила ставлення до матері, відгукується про неї дуже холодно та неохоче (а.с.22 зворот-23).

Також судом встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2024 року у справі №383/382/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відібрано малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав (а.с.15-19).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває поза за межами території України, що підтверджується копіями листів Головного центу обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 02 лютого 2024 №19-7777/18/24 та від 30 липня 2024 року № 19-52481/18/24 (а.с.23 зворот-24).

Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 31 жовтня 2024 року № 567 затверджено висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 17 жовтня 2024 року №04-11/1557/02 про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини - ОСОБА_1 (а.с.67,68-69).

У судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 23 січня 2025 року, були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили, що ОСОБА_2 протягом двох останніх років не проживає разом з дитиною - ОСОБА_3 , якою опікується батько ОСОБА_1 (а.с.92-100).

У цій справі ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання дитини та вказував, що заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.1 СК України регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України.

Частиною першою ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150, 151 СК України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Сімейні відносини, як вид суспільних відносин, складаються із суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлює підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23 (провадження № 61-9238св24) вказано, що у справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матерів дітей, а також для батька дитини. З огляду на зазначене вбачається, що у справі, яка переглядається, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасинка вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, то питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)».

Доведення факту одноосібного виховання дітей батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, зокрема на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 у справі № 363/4834/23.

Частиною першою статті восьмої Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною сьомою статті сьомої СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Встановлено, що у провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебувала цивільна справа №383/382/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, та за результатами її розгляду Бобринецьким районним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення від 03 червня 2024 року про часткове задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з її батьком - ОСОБА_1 . Відібрано дитину від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Матеріали справи також містять висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 17 жовтня 2024 року №04-11/1557/02 про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_1 . При цьому, доведеною є також обставина відсутності участі у вихованні матір`ю.

У зв`язку з зазначеними вище обставинами апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини віком до 18 років, а саме своєї доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості. Зазначене призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин та відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пузир Владислав Олександрович, задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) дитини віком до 18 років, а саме своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко