справа № 760/872/24 головуючий у суді І інстанції Ішуніна Л.М.
провадження № 22-ц/824/3356/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Льовочкіною Валерією Михайлівною на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанс та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 3 749 420,18 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» витрати по оплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 30,00 грн.

У січні 2024 року ОСОБА_1 через представника - адвокатку - Льовочкіну В.М. звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просив:

замінити стягувача ТОВ «ФК «Гефест» з примусового виконання виконавчого листа №2-434/10, виданого 08 лютого 2010 року Солом`янськом районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк «Фінанс та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у сумі 3 749 420,18 грн, на його правонаступника - ОСОБА_1 .

Посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2010 року у справі №2-434/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 3 749 420,18 грн.

23 серпня 2019 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір б/н купівлі-продажу майнових прав, відповідно до підпункту 1.1 якого продавець ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» передає у власність покупцеві ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку №1 до цього договору.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Гефест» та визнано останнього стягувачем з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2010 року по справі №2-434/10.

У подальшому, 31 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 укладено договір №31082022 купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким до ОСОБА_1 перейшло право вимоги грошових коштів до боржників та поручителів по кредитному договору №21-07-Ил/02 від 16 жовтня 2007 року (840) та кредитному договору №21-07-Ил/02 від 16 жовтня 2007 року (980), строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, щодо погашення (сплати) заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі, укладених між банком та боржниками кредитних договорів та договорів поруки.

Виконавчий лист по даній справі на дату звернення з даною заявою перебуває на примусовому виконанні.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «Банк Фінанс та Кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Льовочкіна Валерія Михайлівни, 16 жовтня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Підтримавши доводи заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником, представниця апелянта вказала, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

Вважає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції сплутав поняття договору відступлення прав вимоги та поняття факторингу. Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, як про те зазначає суд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Льовочкіною Валерією Михайлівною на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанс та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції встановив, що відбулася заміна кредитодавця за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 , який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ, тому ТОВ «ФК «Гефест» не могло відступити право вимоги ОСОБА_1 . Таких висновків суд дійшов, врахувавши правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року у справі №206/4841/20.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що після видачі виконавчого документа процесуальний статус позивача у правовідносинах, пов`язаних із примусовим виконанням судового рішення, змінюється на стягувача.

Питання заміни сторони в справі (позивача або відповідача) та третьої особи її правонаступником врегульоване положеннями статті 55 ЦПК України. Заміна ж стягувача у виконавчому провадженні або виконавчому листі передбачена статтею 442 ЦПК України.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом в постанові від 06 листопада 2019 року у справі №456/6160/13.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору або не заборонено законом.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 по справі №910/1972/17 за загальним визначенням правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво може бути універсальним або частковим (сингулярним). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов`язки того суб`єкта, якому вони належали раніше. За часткового (сингулярного) правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні. Правонаступництво слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути: відповідний договір, на підставі якого воно виникло, передавальний акт чи розподільчий баланс, статут правонаступника.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку з цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи.

У цій справі рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2010 року позов ВАТ«Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 749 420,18 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30 грн, а всього 1 730 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2010 року відстрочено на один рік виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2010 року по справі №2-434/10 за позовом ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Представником АТ «Банк Фінанси та Кредит» 23 червня 2011 року на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2010 року отримано 6 виконавчих листів.

28 січня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва замінено стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2010 року по справі №2-434/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» - на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест».

31 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 укладено договір №31082022 купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю право вимоги до боржника за кредитними договорами, а покупець зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та сплатити продавцю ціну продажу в порядку та розмірі, передбачених статтею 4 цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору покупець після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком і боржником, та одержує право замість продавця вимагати від боржника належного виконання ним зобов`язань за кредитними договорами. Права кредитора за кредитними договорами переходять до покупця у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відчуження права вимоги. При цьому, покупець, окрім статусу кредитора, у зв`язку з набуттям права вимоги набуває статусу кредитора за всіма договорами, що забезпечують виконання боржником його зобов`язань за кредитними договорами.

Пунктом 3.1 договору право вимоги до боржника переходить до покупця з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі права вимоги, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до додатку №1 до договору №31082022 купівлі-продажу прав вимоги від 31 серпня 2022 року ТОВ «ФК «Гефест» відчужено ОСОБА_1 право вимоги до боржника ОСОБА_2 кредитному договору №21-07-Ил/02 від 16 жовтня 2007 року (840) та кредитному договору №21-07-Ил/02 від 16 жовтня 2007 року (980).

19 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 підписано Акт прийому-передачі прав вимоги за кредитними договорами до боржника ОСОБА_2 та договорами забезпечення (заставою/іпотекою/порукою) до поручителя (ів), а саме: кредитному договору №21-07-Ил/02 від 16 жовтня 2007 року (840) та кредитному договору №21-07-Ил/02 від 16 жовтня 2007 року (980).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16 зазначено, що, вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №0809/5034/2012.

З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18, від яких не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року у справі №206/4841/20, на яку посилався місцевий суд у оскаржуваній ухвалі, договір №31082022 купівлі-продажу прав вимоги від 31 серпня 2022 року є оспорюваним правочином, тобто правочином, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна з його сторін або інша зацікавлена особа можуть оспорити цей правочин з підстав, передбачених законом.

Наведене узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 07 травня 2025 року у справі №2-213/10 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (щодо вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження).

Разом із тим відомостей про визнання недійсним договору п№31082022 купівлі-продажу прав вимоги від 31 серпня 2022 року між ТОВ «ГК «Гефест» і ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до правого висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 віднесено Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних та відкликано банківську ліцензію.

Оскільки на момент відступлення права вимоги на користь заявника первісний кредитор позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, набуття заявником права вимоги за кредитними договорами не суперечить вимогам законодавства України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанцій постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишена без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заявника.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Льовочкіною Валерією Михайлівною - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанс та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заміну стягувача у виконавчому провадженні - задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-434/10, виданого 08 лютого 2010 року Солом`янськом районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк «Фінанс та Кредит» в особі філії «Центрального регіонального управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у сумі 3 749 420,18 грн, а саме стягувача - товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест» (, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3) на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова